Země

Context: Země je třetí planeta sluneční soustavy, zároveň největší terestrická planeta v soustavě a jediné planetární těleso, na němž je dle současných vědeckých poznatků potvrzen život. Země nejspíše vznikla před 4,6 miliardami let a krátce po svém vzniku získala svůj jediný přirozený satelit – Měsíc. Země obíhá kolem Slunce po elipse s velmi malou excentricitou. Země jako domovský svět lidstva má mnoho názvů v závislosti na národu, mezi nejznámější patří název latinského původu Terra, či řecký název Gaia. Země je dynamickou planetou, která se skládá z jednotlivých zemských sfér. Jedná se o nedokonalou kouli s poloměrem 6378 km, uprostřed se nachází malé pevné jádro obklopené polotekutým vnějším jádrem, dále pak pláštěm a zemskou kůrou, která se dělí na oceánskou a kontinentální. Zemská kůra je tvořena litosférickými deskami, které jsou v neustálém pohybu vlivem procesu nazývaného desková tektonika. Na povrchu Země se vyskytuje hydrosféra v podobě souvislého oceánu kapalné vody, který zabírá přibližně 71 % zemského povrchu. Na velmi úzkém pásu rozhraní mezi litosférou a atmosférou se nachází biosféra, živý obal Země, který je tvořen živými organismy. Jeho činností došlo k přeměně části litosféry na půdní obal Země, tzv. pedosféru. Celou planetu obklopuje hustá atmosféra tvořená převážně dusíkem a kyslíkem vytvářející směs obvykle nazývanou jako vzduch. Její astronomický symbol sestává z kříže v kruhu, reprezentujícího poledník a rovník; v jiných variantách je kříž vysunut nad kruh (Unicode: ⊕ nebo ♁). Kromě slov odvozených od Terra, jako je terestrický, obsahují pojmy vztahující se k Zemi také prefix telur- nebo tellur- (např. telurický, tellurit podle bohyně Tellū) a geo- (např. geocentrický model, geologie). Země je domovským světem lidstva, které je na Zemi rozděleno na přibližně 200 nezávislých států, které jsou spolu ve vzájemném působení skrze diplomacii, cestování a obchod. Země vznikla podobně jako ostatní planety slunečního systému přibližně před 4,6 miliardami let akrecí z pracho-plynného disku, jenž obíhal kolem rodící se centrální hvězdy. Srážkami prachových částic se začala formovat malá tělesa, která svou gravitací přitahovala další částice a okolní plyn. Vznikly tak první planetesimály, které se vzájemně srážely a formovaly větší tělesa.

Question: Jaký je řecký název pro Zemi?

Answer: Gaia


Wolfgang Amadeus Mozart

Context: Wolfgang Amadeus Mozart, jméno podle křestního záznamu Joannes Chrysostomus Wolfgangus Theophilus Mozart (27. ledna 1756, Salzburg - 5. prosince 1791, Vídeň) byl klasicistní hudební skladatel a klavírní virtuos; geniální hudebník, který za svého života složil 626 děl světského i duchovního charakteru - opery, symfonie, koncerty, komorní hudbu, mše a chorály. Ve svém dětství koncertoval po celé Evropě. Poté, co opustil pozici dvorního skladatele v Salzburgu, nenalezl již přes svou proslulost stálé placené místo pro zajištění existence své rodiny. Nechtěl sloužit jako lokaj aristokratické společnosti a přál si zůstat svobodným umělcem. Mezi jeho nejproslulejší díla se řadí opery Figarova svatba a Don Giovanni a jeho poslední monumentální, i když nedokončený opus, zádušní mše Requiem d moll (KV 626). Narodil se 27. ledna 1756 v Salzburgu jako nejmladší ze sedmi dětí Leopolda a Anny Marie Mozartových. Ze všech sedmi sourozenců se však dospělosti dožili jen Wolfgang a jeho o čtyři a půl roku starší sestra Maria Anna, přezdívaná Nannerl. Za předčasná úmrtí Wolfgangových sourozenců mohly především dětské nemoci a špatná hygiena. Rodiče mu dali následující křestní jména: Joannes Chrysostomus Wolfgangus Theophilus. Jméno Joannes Chrysostomus (= sv. Jan Zlatoústý), "chrysos" je řecky "zlato", "stoma" jsou ústa; jméno Wolfgangus (německy Wolfgang zdědil po dědovi z matčiny strany, který se jmenoval Wolfgang Nikolaus Pertl); jméno Theophilus (německy Gottlieb) dostal při křtu po kmotrovi, který se jmenoval Johann Theophilius Pergmayr. Theophilius/Theofilus, také Gottlieb či Amadeus jsou překlady téhož jména, které v češtině známe jako Bohumil. Není doloženo, že by Mozart sám kdy používal své nyní běžné druhé (v původním pořadí ovšem čtvrté) křestní jméno ve formě Amadeus. Původní jména Wolfgangus a Theophilus si sám upravil na Wolfgang Amadé a tak se i podepisoval. Během cest po Itálii se nazýval Wolfgango Amadeo. Jako Amadeus se sám označil jen v žertu ve třech dopisech. V dětství cestoval s celou rodinou na dlouhých hudebních turné po metropolích celé Evropy.

Question: Kde zemřel Wolfgang Amadeus Mozart?

Answer: Vídeň


Viktorie (britská královna)

Context: Viktorie (24. května 1819, Londýn, Spojené království – 22. ledna 1901, ostrov Wight), narozená jako Alexandrina Victoria, byla královna Spojeného království Velké Británie a Irska od 20. června 1837 a první císařovna Indie od 1. května 1876, obojí do své smrti. Doba její vlády trvala 63 let a 7 měsíců, což je druhé nejdelší období vlády britského panovníka. Tato doba bývá označována jako viktoriánské období a je charakteristická bouřlivým průmyslovým, politickým, vědeckým a vojenským rozvojem britských území. Současná britská královna Alžběta II. (která jediná ji v délce vlády předstihla) a její, již zesnulý, manžel Princ Philip jsou Viktoriinými prapravnoučaty. Viktorie nastoupila na trůn v době, kdy byla Británie již zavedenou konstituční monarchií a panovník uplatňoval svůj vliv jen nepřímo přes doporučení předsedy vlády. Jako královna byla tedy zejména důležitým jednotícím symbolem britského impéria, které za její vlády dosáhlo svého mocenského vrcholu a stalo se vedoucí politickou, vojenskou a hospodářskou silou tehdejšího světa. Viktorie pocházela z německého prostředí. Narodila se jako jediná dcera čtvrtého syna krále Jiřího III., prince Eduarda Augusta, vévody z Kentu a Strathearnu, a princezny Viktorie Sasko-Kobursko-Saalfeldské; jako taková byla vnučkou Jiřího III. a neteří svého předchůdce krále Viléma IV. Pro svých devět dětí a 42 vnoučat dohodla manželství v panovnických rodinách po celé Evropě, a proto pak byla později nazývána evropskou babičkou. Vzájemná spřízněnost nicméně nezabránila, aby se později někteří její potomci proti sobě postavili v první světové válce. Několik Viktoriiných dětí (a patrně tedy nevědomky i ona sama) bylo navíc přenašeči hemofilie, která se tak rozšířila do různých evropských panovnických dynastií (nejznámější je případ ruského careviče Alexeje). Viktorie byla posledním panovníkem hannoverské dynastie na britském trůnu – její syn a nástupce Eduard VII. patřil po otci již do dynastie sasko-kobursko-gothajské, která vládne Británii de facto dodnes (od roku 1917 však pod jménem Windsorská). Biografie Původ a nárok na trůn Narodila se 24. května 1819 v Kensingtonském paláci. V době jejího narození vládl ještě (nominálně) její děd král Jiří III., ale jeho tři starší synové Jiří, Frederik a Vilém neměli žádné žijící legitimní potomky. Viktorie, jako jediné legitimní dítě králova čtvrtého syna Eduarda, vévody z Kentu, se stala dědičkou koruny (korunní princeznou) po smrti svého strýce krále Jiřího IV. roku 1830 a nástupu jeho bratra Viléma IV.

Question: Kolik vnoučat měla britská královna Viktorie?

Answer: 42


Francis Bacon

Context: Francis Bacon, 1. vikomt St. Albans, baron z Verulamu (česky také František Baco z Verulamu) (22. ledna 1561, Londýn – 9. dubna 1626, Londýn) byl anglický filosof, vědec, historik a politik. Je považován za zakladatele empirismu a tvůrce nové vědecké metody. Ve svém životě dosáhl nejvyššího úřadu v Anglii, tj. pozice Lorda kancléře. Francis Bacon se narodil v rodině Sira Nicholase Bacona, lorda strážce pečeti, a jeho druhé manželky Anne Cook. Jeho rodina pocházela z tzv. nové šlechty, která získala své majetky po likvidaci statků římskokatolické církve v Anglii. Ve dvanácti letech byl poslán na univerzitu v Cambridge, kde již jako dítě vynikal svou genialitou. Již v mládí viděl potřebu reformovat současnou vědu. Po studiích doprovázel anglického velvyslance na dvůr Jindřicha III. do Francie, po necelých třech letech se kvůli smrti svého otce v únoru 1579 vrátil do Anglie. Ačkoli se připravoval na právnickou kariéru a s úspěchem se vrhl na studium judikatury, dal nakonec přednost politice. Stal se členem parlamentu (1584) a připojil se ke straníkům Roberta Devereuxe, 2. hraběte z Essexu. Ačkoli se stavěl na stranu královny Alžběty I., a to někdy i proti svému chlebodárci, dostal za to jen čestný titul rádce a mimořádného advokáta královny. Po smrti královny Alžběty I. se Baconovi dostalo rychle mnoha poct, neboť nový král, Jakub I. měl rád učence a oblíbil si i Bacona. Jmenoval ho advokátem (1607), později generálním advokátem (1615), členem tajné rady (1616), strážcem pečeti (1617) a nakonec i lordem kancléřem (1618). Též jej jmenoval rytířem v roce 1603, baronem z Verulamu (1618) a nakonec vikomtem St Alban v roce 1621. Bacon mu pomáhal svými radami zřídit Spojené království Anglie a Skotska a provést mnoho užitečných reforem. Je historicky doloženo, že během svého dvouletého působení ve funkci kancléře přijal peníze za udělení koncesí a privilegií. Za tuto korupci byl roku 1621 odvolán z úřadu. Byl odsouzen soudem peerů k uvěznění v londýnském Toweru a pokutě 40 000 liber šterlinků. Byl zbaven všech svých poct a veřejných funkcí. Bacon svou chybu uznal, pokutu zaplatil a od té doby už nikdy nevstoupil na půdu parlamentu.

Question: Ve kterém městě se narodil filosof a vědec Francis Bacon?

Answer: Londýn


Mezinárodní organizace pro normalizaci

Context: Ve skutečnosti je odvozeno od řeckého slova ἴ (isos), znamenající stejný ve smyslu shodného pojmenování téhož bez jazykových rozdílů. Název organizace by se tedy dal považovat za backronym. == Činnost == Mezinárodní organizace pro normalizaci se zabývá tvorbou mezinárodních norem ISO a jiných druhů dokumentů ve všech oblastech normalizace kromě elektrotechniky. Jsou to např.: TS – technické specifikace TR – technické zprávy PAS – veřejně dostupné specifikace TTA – dohody o technických trendech IWA – dohody z pracovní konference průmyslu Pokyny ISOV roce 2011 existovalo více než 18 000 norem ISO. K 31. 12. 2003 bylo vydáno 13 362 norem ISO, 494 technických zpráv (TR), 2 dohody IWA, 9 PAS, 118 TS, 4 dohody TTA a 39 pokynů ISO. Technické práce zabezpečuje 210 technických komisí (TC), 519 subkomisí (SC) a 2 443 pracovních skupin (WG). Na pracích technických komisí je možno se podílet jako aktivní členové (P–členové – participating members), kteří mají povinnost účastnit se zasedání a hlasovat k dokumentům, nebo jako pozorovatelé (O–členové – observer members), kteří dostávají pracovní dokumenty a mají právo, nikoliv povinnost účastnit se zasedání a hlasovat. == Členství == Mezinárodní organizace pro normalizaci měla v roce 2011 celkem 163 členů, z toho 110 řádných členů, 43 korespondenčních členů a 10 kandidátů na členství.Členy ISO jsou národní normalizační organizace zastupující normalizaci v dané zemi. Mezi základní povinnosti členů patří informovat orgány a organizace ve své zemi o nových normalizačních aktivitách, zajišťovat za danou zemi jednotné stanovisko k předkládaným dokumentům a finančně podporovat činnost ISO. Členové ISO mají právo účastnit se prací v jakékoliv technické komisi a vykonávat veškerá hlasovací práva, mohou být zvoleni do Rady ISO a jsou zastoupeni na Generálním zasedání ISO. Korespondenční člen je obvykle organizace v zemi, kde se ještě plně nerozvinula národní normalizační činnost.

Question: Jaká je zkrata Mezinárodní organizace pro standardizaci?

Answer: ISO


František Lízl

Context: Spojení navazoval osobně a dopravoval se pouze na jízdním kole, na kterém i objížděl všechny hájovny a fořtovny v arcibiskupském panství. Výjimkou nebyla ani jízda do Písku nebo na Zbraslav. To nemohl přehlédnout ředitel panství a lesní rada Ing. Kříž, který Lízlovi vytkl jeho cestování na kole, které by mohlo vzbudit podezření, proto mu nabídl, aby na své cesty raději používal jeho automobil s arcibiskupským znakem. Této nabídky František Lízl později využíval hlavně k zásobování ukrývaných zběhů. Z počátku skupinu tvořil úzký okruh Lízlových přátel: František Češka, Ing. Oldřich Janota, Josef Prokopec, Jiří Sláma, František Květoň a František Lang mladší. Brzy poté vznikla v blízké obci Voltuš druhá ilegální skupina, kterou vedli Jaroslav Pompl, majitel zdejší pily a jeho řidič Alois Hovorka, představitel ilegální KSČ. Na rozhraní let 1941 a 1942 se obě skupiny sloučily v jedinou protifašistickou odbojovou skupinu, která později dostala název „Rudá stráž“. Velitelem byl zvolen František Lízl, Pompl a Hovorka byli jeho zástupci. Současně byl v Rožmitále vytvořen okresní revoluční výbor. Jednou z prvních akcí sloučených skupin byla výstavba podzemních úkrytů pro zbraně na různých místech v Rožmitále. V této době již byl navázán úzký vztah s odbojovou skupinou v Příbrami s názvem „Obrana národa“.

Question: Jak se nazývala odbojová organizace, do jejíhož čela by František Lízl na rozhraní let 1941 a 1942 zvolen?

Answer: Rudá stráž


Diecéze litomyšlská

Context: Biskupství litomyšlské bylo založeno 30. dubna 1344 spolu s povýšením pražského biskupství na arcibiskupství. Zaniklo za husitských válek a roku 1973 bylo obnoveno jako biskupství titulární. Biskupství v Litomyšli vzniklo z toho důvodu, že obecnou podmínkou pro založení arcibiskupství bylo, aby mělo alespoň dva sufragány, a jelikož se nepodařilo dojednat přechod vratislavského biskupství z hnězdenské církevní provincie do nově vznikající provincie české, bylo nutné zřídit novou diecézi. Materiální zabezpečení nového biskupství bylo zajištěno tak, že byl zrušen dosavadní premonstrátský klášter v Litomyšli, založený roku 1145 olomouckým biskupem Jindřichem Zdíkem, a jeho majetek i budovy byly využity pro potřeby biskupství, včetně dosavadního klášterního kostela, který se stal katedrálou. Právě možnost využití tohoto komplexu byla důvodem, proč bylo nové biskupství zřízeno právě v Litomyšli. Dosavadní premonstráti byli odškodněni tím, že se stali zakládajícími členy kapituly nového biskupství. Druhým důvodem bylo, že nové biskupství na pomezí Čech a Moravy mohlo převzít část z obou stávajících českých diecézí, větší část ovšem z rozsáhlejší diecéze pražské. Celkově jej tvořily: z pražské diecéze 4 děkanáty se 117 farnostmi: děkanát Chrudim s 45 farnostmi, děkanát Lanškroun s 16 farnostmi, děkanát Polička se 17 farnostmi, děkanát Vysoké Mýto s 39 farnostmi a z olomoucké diecéze: děkanát Šumperk se 22 farnostmi a děkanát Úsov s 8 farnostmi, celkově tedy 6 děkanátů se 147 farnostmi. Nové biskupství tak zdaleka nedosahovalo rozsahu mateřských diecézí pražské či olomoucké. Přestože jeho většina se nacházela na území Čech, po celou dobu existence udržovalo užší vztah s Moravou, respektive s olomouckým biskupstvím. Prvotní organizaci nové diecéze, například vymezení vztahu mezi biskupem a kapitulou, vedl z pověření Karla IV. vratislavský biskup Přeclav z Pohořelé. Biskupství fakticky zaniklo za husitských válek (roku 1425), následující představitelé byli biskupy nebo administrátory jen formálně. Právně existovalo až do poloviny 16. století, asi do roku 1554. Roku 1664 na jeho tradici navázalo biskupství královéhradecké. Samotná litomyšlská diecéze obnovena nebyla a titul biskup litomyšlský se uděluje titulárním biskupům (jako titulární biskupství bylo obnoveno v roce 1973 bulou papeže Pavla VI.). Od 18. prosince 1982 až do své smrti 14. června 2010 byl titulárním biskupem litomyšlským Jaroslav Škarvada. Otázka obnovení biskupství v Litomyšli byla nastolena po roce 1990 skupinou nadšenců a řešena s královéhradeckým biskupstvím jako s tím biskupstvím, které by se muselo vzdát největšího počtu farností.

Question: Kdy bylo založeno biskupství litomyšlské?

Answer: 30. dubna 1344


Partenogeneze

Context: Partenogeneze (také samobřezost nebo pannobřezost) znamená vývin nového jedince z samičího vajíčka neoplozeného samčí pohlavní buňkou. Je principiálně podobná u rostlin i u živočichů, ale u rostlin se spíše označuje jako apomixie. Partenogeneze nemusí být jediná možnost rozmnožování u daného druhu, ačkoliv např. u pijavenek tomu tak je. Mšice se tedy například mohou rozmnožovat obyčejně (do horších podmínek je třeba genetická různorodost), ale za dobrých podmínek v létě se množí partenogeneticky (genetické vady se však mohou přenést na potomky). Včelí trubec se rodí z neoplozeného vajíčka (buď královny nebo z vajíčka trubčic, dělnic, které jsou schopné klást vajíčka, vždy neoplozená). U obratlovců není partenogeneze příliš častá. Byla však popsána např. u dvou druhů žraloků. Jeden z mála partenogenetických hadů je slepák květinový, partenogeneze byla prokázána i u hroznýše královského. Varan komodský se rovněž může rozmnožovat partenogeneticky. U savců se partenogeneze přirozeně zřejmě nevyskytuje. Je však možné vytvořit embryo partenogenetické myši uměle, a to fúzí dvou jader ze samičích pohlavních buněk (oocytů). Pokud je změněna exprese několika genů ovládajících imprinting, tyto myši dokonce dožijí až do dospělosti a jsou plně plodné. U hmyzu se takto rozmnožuje např. kobylka sága, cvrčík mravenčí nebo Micromalthus debilis. thelytokie - z neoplozeného vajíčka se vyvíjí jen samice (př. had slepák květinový, rak mramorový) arrhenotokie - protiklad thelytokie, vyvíjejí se jen samci (př. včelí trubec) gynogeneze - samčí pohlavní buňky jsou sice přítomny, ale nesplynou, jen spouštějí vývin neoplozeného vajíčka (př. brouk vrtavec) hybridogeneze - jev přítomný v rozmnožování u skokana zeleného

Question: Z jakého vajíčka se rodí včelí trubec?

Answer: neoplozeného


Finské velkoknížectví

Context: Finské velkoknížectví (finsky Suomen suuriruhtinaskunta; rusky В к Ф, Velikoje kňažestvo Finljandskoje) byl státní útvar v severovýchodní Evropě ustavený po finské válce v roce 1809 a existující až do roku 1917 jakožto autonomní součást Ruské říše. Území velkoknížectví bylo o 22 000 km2 (zhruba rozloha Moravy) větší než je území dnešní Finské republiky, protože ta ztratila v době 2. světové války většinu své části Karélie spolu s koridorem Pečenga; nicméně, větší část původních hranic velkoknížectví se kryje s těmi dnešními. Dřívější vládci Finska, švédští králové, sice přijali od roku 1556 titul vévoda finský (od r. 1581 pak velkovévoda finský, karelský, ingrijský a votský), nicméně Finsko jako takové bylo po celou dobu švédské vlády integrální součástí Švédska a netvořilo zvláštní správní jednotku. Velkoknížectví bylo prvním samosprávným finským územím v dějinách, státoprávní a hospodářské podmínky v něm panující výrazně napomohly vzniku novodobého finského národa a zkušenosti ze "stýkání a potýkání" se s Rusy determinovaly dějiny samostatného Finska a postoje Finů i v následující epoše. == Dějiny == Po porážce Švédska ve finské válce v roce 1809, bylo území dnešního Finska obsazeno Ruskem. Smlouvou v Hamině (Fredrikshamn) švédská říše byla nucena vzdát se Finska ve prospěch Ruska. Už předtím, 28. března t. r., ruský car Alexandr I. potvrdil na stavovském shromáždění v městě Porvoo Finsku celou řadu privilegií a práv pocházejících z doby švédské nadvlády (jako byla například existence stavovského sněmu, vlastní zákony) a ustavil Finské velkoknížectví jakožto autonomní provincii v rámci Ruska. Roku 1816 se pak car zavázal, že státoprávní statut darovaný Finsku bude dodržován i ze strany jeho následníků na trůnu. V první polovině 19. století se Rusové snažili ve Finsku potlačit vliv místních švédských elit a omezit tak další politickou a kulturní orientaci země na Švédsko. V rámci této politiky paradoxně podporovali finské národní hnutí a finský jazyk. V roce 1828 byla na Helsinské univerzitě otevřena katedra finského jazyka a v roce 1850 ustavena profesura finštiny. Za vlády Alexandra II. v roce 1863 byla finština zrovnoprávněna jako oficiální úřední jazyk země. Ruská imperiální moc tak přímo i nepřímo podporovala finizaci Finska. Ze stejných důvodů bylo hlavní město přesunuto z Turku (Å) do doposud nevýznamných Helsinek (Helsingfors). Poměrně dlouhou dobu bylo Finsko viděno očima Rusů jako nevýznamná okrajina Ruska a vhodná destinace pro odpočinkové pobyty ruské šlechty i carské rodiny. Především od konce 80. let 19. století a hlavně na konci 90. let 19. století a na začátku 20. století se postoje ruského centra k Finsku měnily.

Question: Jaké školství mělo Finsko s vlastními učebními texty?

Answer: autonomní


Herbert Spencer

Context: Herbert Spencer (27. dubna 1820 – 8. prosince 1903) byl klasický britský sociolog a filozof. Patří mezi zastánce tzv. "organicistického proudu" v sociologii, jenž se vyznačuje důrazem na podobnost rysů lidské společnosti a biologického organismu. Mnoho z jeho myšlenek vstoupilo do všeobecného povědomí, jen málo lidí však dnes tuší, kdo je jejich původním autorem. Herbert Spencer se narodil 27. dubna 1820 v britském městě Derby do rodiny učitele. Školu však pro své chatrné zdraví nikdy nenavštěvoval a jeho vzdělávání se věnoval zprvu jeho otec, následně strýc. Ani v dospělosti Spencer nikdy nenavštěvoval univerzitu a byl typickým samoukem. Ve čtyřicátých letech začal pracovat jako publicista, roku 1848 se stal zástupcem vydavatele časopisu Economist, kde působil až do roku 1852. V Londýně se seznámil s mnoha osobnostmi tehdejší britské vědecké elity a napsal zde též svou první práci "Social Statics" (1850). V roce 1853 zemřel Spencerův strýc a odkázal svému synovci značné dědictví, které mu umožnilo zanechat publicistické činnosti a stát se soukromým učencem. Druhá Spencerova kniha "The Principles of Psychology" však nebyla přijata zdaleka tak vřele jako jeho prvotina. Na počátku šedesátých let Spencer zahájil snahu o vytvoření univerzálního filozofického systému, schopného zajistit společný teoretický základ lidského vědění. V rámci tohoto projektu publikoval řadu knih, jimiž se snažil pokrýt široké spektrum vědeckého poznání: First Principles (1862) Principles of Biology (1864-1867) Principles of Sociology (1876-1896). Principles of Ethics (1879-1893) Jako vědec začal být Spencer uznáván až během 70. let 19. století, ale přestože jeho věhlas nabyl celosvětového významu, ke konci života si stěžoval, že zůstal nedoceněn. Zemřel v prosinci roku 1903. Spencer ve svých úvahách navazoval jen na nemnoho předchůdců. Mezi nejvýznamnější patřil evolucionista a Spencerův přítel Thomas Huxley, který jej seznámil s myšlenkami Charlese Darwina, s nímž posléze Spencer navázal dlouholeté korespondenční styky. Spencer vědecké knihy takřka vůbec nečetl a vědomosti získával především z periodik, diskuzí s kolegy a od svých asistentů. Proto je jeho myšlenkové kořeny třeba hledat zejména v londýnském intelektuálním prostředí poloviny 19. století (především v přírodovědeckých kruzích), dále v politické ekonomii a do jisté míry i v sociologických koncepcích Augusta Comta. Celé Spencerovo rozsáhlé filozofické dílo (sám pro svou koncepci užíval termínu "syntetická filozofie") je propojeno nemnoha jednotícími tématy, z nichž jedním je myšlenka evolucionismu.

Question: Na čem má důraz organistický proud?

Answer: podobnost rysů


Brno

Context: Tímto zákonem bylo zrušeno zemské zřízení a Morava byla rozdělena do několika krajů podřízených Praze (s účinností od 24. prosince 1948). Krajské zřízení po roce 1948 nerespektovalo hranice historických zemí. Město Brno se tehdy stalo sídlem Brněnského kraje a po reformě v roce 1960 sídlem Jihomoravského kraje. V roce 1949 ztratilo Brno postavení statutárního města. Roku 1968 se podle zákona o národních výborech stalo znovu statutárním městem, k obnovení tohoto statusu došlo také po sametové revoluci v roce 1990. Roku 2000 vznikl samosprávný Jihomoravský kraj, jehož krajským městem se Brno stalo. V průběhu 20. století se Brno několikrát rozšiřovalo. Kromě vzniku Velkého Brna v roce 1919 se jednalo o roky 1944 (připojen městys Líšeň), 1957 (okolí Brněnské přehrady), 1960 (čtyři obce), 1971 (osm obcí) a naposledy 1980, kdy se součástí města stal Útěchov. === 21. století === V roce 2017 vytvořilo město strategii zvanou Brno 2050, v níž popsalo vize do budoucnosti ve třech oblastech: kvalita života, městská správa a zdroje. Podle ní má v Brně v roce 2050 žít 600 tisíc obyvatel, má zde růst moderní architektura, fungovat spolupráce v rámci metropolitní oblasti, plánuje se zavedení politiky otevřených dat či participativní správy občany. V oblasti dopravní má jít o napojení města na vysokorychlostní tratě a zvýšení provozu na tuřanském letišti, vize dále počítá např. s využíváním obnovitelných zdrojů.

Question: Kdy byly k Brnu připojeny města Královo Pole a Husovice?

Answer: 1919


Měsíc

Context: Měsíc je jediná známá přirozená družice Země. Nemá jiné formální jméno než "měsíc" (odborně Měsíc), i když je občas básnicky nazýván Luna (slovanský a zároveň latinský výraz pro Měsíc). Jeho symbolem je srpek (Unicode: ☾). Kromě slova lunární se podle jména starořecké bohyně Měsíce Seléné používá k odkazu na Měsíc též kmene selene nebo seleno (selenocentrický, Selenité, atd.). Střední vzdálenost Měsíce od Země je 384403 km. Měsíční rovníkový průměr činí 3476 km. Roku 1969 přistáli Neil Armstrong a Edwin Aldrin v rámci programu Apollo jako první lidé na Měsíci, a tím se stali i prvními lidmi, kteří stanuli na povrchu jiného vesmírného tělesa než Země. Celkem Měsíc zatím navštívilo dvanáct lidí. Měsíc je v synchronní rotaci se Zemí, což znamená, že jedna strana Měsíce ("přivrácená strana") je stále obrácená k Zemi. Druhou, "odvrácenou stranu", z větší části nelze ze Země vidět, kromě malých částí poblíž okraje disku, které mohou být příležitostně spatřeny díky libraci. Většina odvrácené strany byla až do éry kosmických sond zcela neznámá. Tato synchronní rotace je výsledkem slapových sil, které zpomalovaly rotaci Měsíce v jeho rané historii, až došlo k rezonanci oběhu a rotace (vázané rotaci). Odvrácená strana je občas nazývána také "temnou stranou". "Temná" v tomto případě znamená "neznámá a skrytá" a nikoliv "postrádající světlo"; ve skutečnosti přijímá odvrácená strana v průměru zhruba stejné množství slunečního světla jako přivrácená strana. Kosmická loď na odvrácené straně Měsíce je odříznuta od přímé radiové komunikace se Zemí. Odlišujícím rysem odvrácené strany je téměř úplná absence tmavých skvrn (oblastí s nízkým albedem), tzv. moří. Měsíc vykoná kompletní oběh kolem Země jednou za 29,530588 dne (synodický měsíc). Každou hodinu se Měsíc posune vzhledem ke hvězdám o vzdálenost zhruba rovnou jeho úhlovému průměru, přibližně o 0,5°. Měsíc se liší od většiny satelitů jiných planet tím, že je jeho orbita blízká rovině ekliptiky a nikoliv rovině zemského rovníku. Některé způsoby nazírání na oběh jsou podrobněji probrány v následující tabulce, ale dva nejběžnější jsou: siderický měsíc, což je doba úplného oběhu vzhledem ke hvězdám, trvající asi 27,3 dnů a synodický měsíc, což je doba, kterou zabere dosažení téže fáze, dlouhá přibližně 29,5 dne.

Question: Jaká je v kilometrech střední vzdálenost Země od Měsíce?

Answer: 384403


Kentucky

Context: Se svou rozlohou 104 659 km² je Kentucky 37. největším státem USA, v počtu obyvatel (4,4 milionu) je 26. nejlidnatějším státem a s hodnotou hustoty zalidnění 43 obyvatel na km² je na 22. místě. Hlavním městem je Frankfort s 25 tisíci obyvateli. Největšími městy jsou Louisville s 610 tisíci obyvateli, dále Lexington (310 tisíc obyv.), Bowling Green (60 tisíc obyv.), Owensboro (60 tisíc obyv.) a Covington (40 tisíc obyv.). Nejvyšším bodem státu je vrchol Black Mountain s nadmořskou výškou 1263 m v pohoří Cumberland Mountains. Největšími toky jsou řeky Mississippi, tvořící hranici s Missouri, Ohio, vytvářející hranici s Ohiem, Indianou a Illinois, Tennessee, Cumberland a Kentucky. Historie Území dnešního státu Kentucky bylo před příchodem evropských osadníků osídleno indiánskými kmeny. Na jihu to byli Čikasavové a Kríkové, na jihovýchodě Čerokíové, v západní části Šavanové, ve střední části kmen Tutelo, hovořící siuským jazykem, na severovýchod zasahovali Irokézové. Na území pozdějšího Kentucky první evropští průzkumníci prokazatelně dorazili ve druhé polovině 17. století. Stálá britská osídlení začala vznikat až o století později – první v roce 1774. Oblast byla od té doby součástí Virginie, která zde zřídila okres Kentucky (Kentucky County), jenž pravděpodobně získal své jméno z irokézského slova kenhtà:ke, označující louku nebo prérii. Následně se region z Virginie vydělil a 1. června 1792 se Kentucky stalo 15. státem USA. Obyvatelstvo Podle sčítání lidu z roku 2010 zde žilo 4 339 367 obyvatel.[2] Území bylo postupně osidlováno osadníky koncem 18. století, bojů s Indiány se zde účastnil i George Washington. Obyvatelé jsou především britského původu i díky tomu, že většinou žijí na venkově.[zdroj? ] Rasové složení 87,8 % Bílí Američané 7,8 % Afroameričané 0,2 % Američtí indiáni 1,1 % Asijští Američané 0,1 % Pacifičtí ostrované 1,3 % Jiná rasa 1,7 % Dvě nebo více ras Obyvatelé hispánského nebo latinskoamerického původu, bez ohledu na rasu, tvořili 3,1 % populace.[2] Náboženství křesťané – 86 % protestanti – 70 % baptisté – 35 % metodisté – 5 % letniční církve - 4 % Church of Christ - 3 % luteráni - 2 %

Question: Kolik lidí žije v Kentucky?

Answer: 4 339 367


Palác Schützenů

Context: Palác Schützenů nebo také Schützů, palác Harbuval-Chamaré či Bylandt-Rheidtovský palác je památka nacházející se v Praze na Malé Straně v ulici Sněmovní 171/13. Je chráněn jako kulturní památka České republiky. Jde o raně barokní stavbu nepravidelného palácového typu vzniklou v letech 1685–1699 na místě dvou středověkých domů a kostelíka sv. Michala. == Historie == Palác vznikl na místě dvou středověkých domů a kostela sv. Michala s jeho hřbitovem, přičemž část kostela je zakomponovaná do samotné stavby domu. Ve dvoře paláce se nachází studna s žulovým roubením s moderní mříží se skleněnou plastikou. V horních partiích zahrady je doložena existence románského pohřebiště. == Architektura == Úprava zahrady s nikou a sochařskou výzdobou vznikla v období, kdy palác vlastnila Hrabata z Klenové a Janovic (1728–1769), jejichž erb se objevuje jak ve štukové výzdobě niky, tak jej nese i jedna z plastik. Zahrada měla pravidelnou dispozici s hlavní kompoziční osou ukotvenou na jedné straně vstupem do zahrady v zahradním průčelí paláce, na druhé v ohradní zdi – toto uspořádání je i přes pozdější úpravy patrné dodnes. Ve 30. letech 20. století bylo zahradní křídlo paláce přestavěno a prodlouženo až k ohradní zdi s nikou a terasní zeď přiléhající ke křídlu nahrazena novou zdí s arkádami.

Question: Kde se nachází palác Schützenů?

Answer: Praze


Řeč

Context: Jazyků je mnoho, ve všech však lze rozeznat podobné složky či vrstvy (např. vrstvu fonetickou, lexikální, gramatickou a stylovou) a i vztah mezi jazykem a řečí je u všech podobný. Každý řečový akt se děje v určitém jazyce, který se jeho uživatel musel naučit, ale může být doplněn slovy z jazyků jiných. Řečový akt může být mluvený (akustický - promluva, případně audiovizuální, provázený gestikulací) nebo může být vyjádřen písmem jako text a neslyšící užívají vizuální znakovou řeč. Studiem jazyka vůbec se zabývá obecná lingvistika, studiem řeči mnohem mladší pragmatika a další obory. "Řeč je pouze člověku vlastní účelové jednání, jímž se sdělují a vyjadřují myšlenky, pocity a přání, a to prostřednictvím kulturně daných symbolů a pravidel pro jejich řazení." Všechny činnosti související s řečí jsou řízeny mozkem. V mozkové kůře se nachází centrum řeči a odtud vycházejí složitě koordinované instrukce (signály) do svalů plic, hrtanu, jazyka a obličeje, přičemž pro tvorbu řeči je patrně podstatnější činnost obličejových svalů než hrtanu. Fyziologie nemusí hrát roli, ale rozhodující je spíše mozek. Řeč vzniká proudem vzduchu, který vychází z plic, prochází mezi hlasivkami (hlasovou štěrbinou), které zpravidla vytvářejí základní zvuk, který je modulován (ovlivněn a doplněn) jazykem a patrem, dásněmi a rty v ústní dutině, která působí také jako rezonátor. Na tvorbě samohlásek se podílejí hlasivky a ústní dutina, na tvorbě neznělých souhlásek jazyk, patro, dásně a rty, na tvorbě znělých souhlásek ještě také hlasivky. Tvorbu hlásek studuje fonetika. Řeč je v běžném pojetí výsadou člověka. Ve vývoji jazykových schopností hrál podle některých studií velkou roli gen FOXP2, který je u nejbližšího příbuzného člověka, tedy šimpanze, mnohem méně vyvinutý. Ostatní živočichové sice mohou být schopni naučit se porozumět některým lidským slovům, dělají to však způsobem odlišným od člověka.[zdroj? ] Pes se může naučit chápat asi 200 slov. Zvířecí řeč je sice obdobou lidské řeči, ale zatím není jasné, jaké jsou kvalitativní rozdíly mezi nimi. Šimpanz je schopen měnit zvuky své řeči podle jiných šimpanzů a zvuky patrně obsahují a sdělují například i typ potravy. Poruchy řeči lze rozdělit na poruchy vývoje hlasu (problémy plynoucí z poškození řečových center v mozku), poruchu tvorby hlasu (onemocnění hrtanu), onemocnění úst apod. Vývojovými řečovými poruchami rozumíme řeč, která svým rozsahem a formou neodpovídá věku dítěte. Poruchami řeči se zabývá foniatrie a logopedie.

Question: Co je artikulovaný, nejčastěji zvukový projev člověka sloužící především ke komunikaci?

Answer: Řeč


Vlajka Uzbekistánu

Context: Vlajka Uzbekistánu se skládá ze tří vodorovných pruhů: světle modrého, bílého a zeleného. Pruhy jsou od sebe oddělené úzkými červenými proužky. Na světle modrém pruhu je vlevo umístěný půlměsíc a vedle dvanáct pěticípých hvězd. Vlajka byla přijata 18. listopadu 1991.Současná vlajka vznikla úpravou vlajky bývalé Uzbecké sovětské republiky. Modrá na vlajce je barva Timura (nebo Tímura Lenka, v Evropě známého pod jménem Tamerlán), což byl ve 14. století vládce rozsáhlé říše s centrem v Uzbekistánu. Bílá je barvou míru a zelená symbolizuje vegetaci místní krajiny. Červená ve dvou tenkých pruzích je znakem životaschopnosti. Dvanáct hvězd reprezentuje měsíce islámského kalendáře, půlměsíc je vyjádřením muslimské víry obyvatel Uzbekistánu. == Galerie == == Odkazy == === Reference === V tomto článku byl použit překlad textu z článku Vlajka Uzbekistanu na slovenské Wikipedii. === Související články === Státní znak Uzbekistánu Uzbecká hymna === Externí odkazy === Obrázky, zvuky či videa k tématu Vlajka Uzbekistánu ve Wikimedia Commons

Question: Z jakých tří vodorovných pruhů se skládá vlajka Uzbekistánu?

Answer: světle modrého, bílého a zeleného


Context: Mezinárodní asociace atletických federací Zkratka IAAF Vznik 1912 Typ mezinárodní sportovní federace Účel atletika Sídlo Monako Monako Místo Monaco-Ville Působnost celosvětová Členové 214 Prezident Sebastian Coe Spojené království Spojené království Přidružení MOV, ASOIF, SportAccord, Český atletický svaz Oficiální web www.iaaf.org Dřívější název Mezinárodní amatérská atletická federace multimediální obsah na Commons Některá data můžou pocházet z datové položky. Mezinárodní asociace atletických federací (IAAF anglicky: International Association of Athletics Federations) je nejvyšší světovou organizací, která řídí atletiku. Byla založena v roce 1912 sedmnácti národními federacemi. V roce 2015 bylo členy IAAF 214 národních federací, včetně Českého atletického svazu (ČAS). Původní název byl International Amateur Athletics Federation — Mezinárodní amatérská atletická federace. Když slovo "amatérský" na konci dvacátého století pozbylo svého původního významu, byl hledán nový název, který by ovšem zachoval původní zkratku — a v roce 2001 byl přijat dnešní název. Členem zastřešující sportovní organizace SportAccord je od 20. dubna 2015. Od roku 2019 se nazývá World Athletics (Světová atletika). Organizace Prezidenti IAAF Jméno Země Doba v úřadu Sigfrid EdströmŠvédsko Švédsko1912–1946 Lord Burghley Spojené království1946–1976 Adriaan PaulenNizozemsko Nizozemsko1976–1981 Primo NebioloItálie Itálie1981–1999 Lamine DiackSenegal Senegal1999–2015 Sebastian Coe [1] Spojené královstvíod 2015 Sídlo IAAF Do roku 1994 byl sídlem IAAF Londýn. V roce 1994 organizace přesídlila do Monaka, kde se její orgány 10.6.1994 nastěhovaly do tamní vily Miraflores.

Question: Jaká je zkratka Mezinárodní asociace atletických federací?

Answer: IAAF


Saturn (planeta)

Context: Související informace naleznete také v článku Měsíce Saturnu. Doposud je k podzimu roku 2009 známo 62 měsíců Saturnu, z čehož 53 měsíců je pojmenováno a 9 měsíců má provizorní označení. Nejbližší objevený měsíc Pan obíhá ve vzdálenosti 133 583 km, nejvzdálenější pojmenovaný měsíc je Ymir ve vzdálenosti 23 100 000 km. Pouze 4 nebo 6 největších měsíců má kulatý tvar, ostatní jsou nepravidelné. Vlivem zlepšování pozorovacích metod a techniky neustále přibývají nalezené měsíce. Před lety sond Voyager bylo známo pouze 9 měsíců, ale za posledních 20 let se jejich počet více než zdvojnásobil. Největším měsícem Saturnu je Titan o průměru 5 150 km, který byl objeven jako první. Titan je větší než planeta Merkur a je obklopen vlastní hustou atmosférou složenou hlavně z molekulárního dusíku a metanu. Po Ganymedovi je druhým největším měsícem sluneční soustavy a je jediným měsícem s hustou atmosférou. Jeho povrch je pevný, ale na jeho povrchu je už potvrzeno minimálně jedno jezero tekutých uhlovodíků.

Question: Je Titan největším měsícem Saturnu?

Answer: Největším měsícem Saturnu je Titan o průměru 5 150 km, který byl objeven jako první.


Světová strana

Context: Světové strany jsou čtyři základní směry, podle kterých se určuje na zemském povrchu směr. Tyto čtyři základní směry se shodují se směrem rovnoběžek a poledníků. Poledník je pomyslná čára, která spojuje severní a jižní pól Rovnoběžka, je rovnoběžka, která vede východo-západně ve směru zemské rotace V některých kulturách (indiánské nebo buddhistické) byl tento koncept rozšířen na šest základních světových stran - další dvě strany jsou směry nahoru a dolů.[zdroj? ] Čtyři světové strany se označují písmeny S nebo N (Sever, Nord, North), V, O nebo E (Východ, Ost, East), J nebo S (Jih, Süd, South) a Z nebo W (Západ, West). Strany se používají k určování směrů, navigaci a k základní orientaci map. Pokud není řečeno jinak, horní okraj mapy vždy leží na severu. Podrobnější informace naleznete v článku Sever. Sever nebo také geografický sever je směr vedoucí k geografickému severnímu pólu. Prodloužená zemská osa ukazuje svým koncem k severu. V navigaci se používají i jiné "severní směry", především "magnetický sever". To je směr, ke kterému ukazuje střelka magnetického kompasu a který se od geografického severu liší o magnetickou deklinaci. V satelitní navigaci se používají další souřadnicové systémy. Podrobnější informace naleznete v článku Jih. Jih leží v přesně v opačném směru než sever. Podrobnější informace naleznete v článku Východ. Východ je směr otáčení Země kolem své osy. Pro pozorovatele na Zemi se východ jeví jako směr, ve kterém vychází Slunce (na rovníku).

Question: Jak se jmenuje směr, ve kterém zapadá slunce?

Answer: Západ


Kamenný vrch (přírodní rezervace)

Context: Kamenný vrch je přírodní rezervace v České republice, okrese Brno-město, v katastrálních územích Nový Lískovec a Kohoutovice v místní lokalitě Kameníky, na jihovýchodních svazích Kohoutovické vrchoviny. Důvodem ochrany je bohatý výskyt koniklece velkokvětého (Pulsatilla grandis), který zde vytváří největší populaci na světě, čítající 55 tisíc trsů těchto rostlin. Rezervace se překrývá s evropsky významnou lokalitou Kamenný vrch, s kódem CZ0624067 o rozloze 13,7752 ha. U ní je důvodem ochrany teplomilná květena a také výskyt střevlíka uherského (Carabus hungaricus). Lokalita je z jihu a západu ohraničena ulicí Travní, její nejdůležitější částí jsou stepní porosty, v severní části zahrnuje také okraj lesa. Je částečně chráněna oplocením a vybavena naučnou stezkou z 8 panelů, zaměřenou především na dětské návštěvníky. Péče o rezervaci spočívá kromě údržby vybavení také v úklidu po návštěvnících, pravidelném kosení a odstraňování příliš rozrostlé nepůvodní vegetace. O rezervaci dlouhodobě pečuje brněnské sdružení Rezekvítek. Již třicet let zde každoročně probíhá dobrovolnická brigáda, tzv. Velká kameňáková brigáda, která je obdobou kosení bělokarpatských a beskydských luk. Lokalita Kamenný Vrch byla vyhlášena chráněnou přírodní památkou usnesením Národního výboru města Brna 23. března 1978, jeho vyhláška ze dne 20. dubna 1989 ji určila jako chráněný přírodní výtvor.

Question: Jaká vzácná rostlina se vyskytuje v přírodní rezervaci Kamenný vrch v Brně?

Answer: koniklece velkokvětého


Rammstein

Context: Rammstein je německá hudební skupina, která vznikla v lednu 1994. Členové skupiny pocházejí z bývalé NDR. Rammstein bývají zařazováni do hudebních stylů Neue Deutsche Härte, industrial metal s prvky elektronické hudby. Většina textů skupiny je v němčině, zejména v posledních 3 albech se však v malé míře objevují i další jazyky (angličtina, francouzština, ruština, jedna skladba je celá ve španělštině). Skupina se zformovala počátkem roku 1994. Významnou úlohu při jejím zrodu sehrál kytarista Richard Kruspe. Ve druhé polovině 80. let působil spolu s Paulem Landersem a Tillem Lindemannem ve Schwerinu v punk-rockové skupině First Arsch. V roce 1989 utekl do Rakouska. Po pádu železné opony se vrátil zpět do Schwerinu a bydlel společně s bubeníkem Christophem Schneiderem a baskytaristou Oliverem Riedelem. Tito tři hudebníci se rozhodli, že založí nový hudební projekt, a vytvořili tak zárodek skupiny Rammstein. Kruspe brzy přivedl do skupiny Lindemanna jako čtvrtého člena. Lindemann, jenž jinak pracoval jako pletač košů, přijal úlohu zpěváka a textaře. 19. února 1995 se v Berlíně zúčastnili soutěže pro mladé hudební skupiny a jako vítězům jim bylo umožněno vytvořit demonahrávku o čtyřech skladbách. Rammstein tehdy nahráli Das alte Leid, Seemann, Weißes Fleisch a Rammstein (písně však nebyly totožné s těmi, které se pod stejným názvem objevily na prvním albu Herzeleid). Po tomto úspěchu získala skupina další členy, když se k ní přidali Paul Landers jako druhý kytarista a Christian Lorenz jako klávesista. Oba v té době hráli ve skupině Feeling B. Zatímco Paul Landers se připojil hned po poslechu nahrávky skupiny, Lorenz zpočátku nebyl tak nadšený a nějakou dobu váhal. Složení skupiny se od té doby nezměnilo. V témže roce vznikají i další demonahrávky, např. Schwarzes Glas, Jeder lacht, Feuerräder a Wilder Wein. V březnu 1995 začala skupina ve stockholmském studiu Polar Studio nahrávat své první album. Spolupracovali s producenty Jacobem Hellnerem a C.-M. Herlöffsonem. V případě Jacoba Hellnera se jedná o počátek dlouhodobé spolupráce, podílel se i na produkci všech následujících studiových alb skupiny. 17. srpna byl uveřejněn první singl, Du riechst so gut, a 24. září bylo vydáno celé debutové album s názvem Herzeleid. Druhý singl z tohoto alba, balada Seemann, vyšel v příštím roce (8. ledna 1996).

Question: V jakém roce vznikla kapela Rammstein?

Answer: 1994


Estonština

Context: Během prvních desetiletí 20. století si estonské vzdělané vrstvy určily za cíl rozvoj estonštiny jako evropského kulturního jazyka. Důležitou roli v tomto úsilí měl Johannes Aavik, který se snažil o to, aby literární jazyk byl bohatší a krásnější. Vycházel při tom z finštiny a estonských nářečí, ale vytvářel také umělá slova a tvary. Dalším významným průkopníkem v oblasti jazyka byl Johannes Voldemar Veski, jenž se zaměřil na standardizaci terminologie. Jeho největším přínosem je standardizace přípon, kterými se odvozují estonská slova. Důležitou roli při utváření spisovného jazyka měly také normativní slovníky. První takový slovník estonštiny byl vydán v roce 1918. V období sovětské okupace v letech 1940–1991 se standardizace jazyka a přísné dodržování pravidel staly způsobem národního odporu. Používání estonštiny bylo jedním z nejsilnějších projevů národní identity. Estonština přečkala rusifikaci také díky tomu, že sovětské úřady nezakázaly její používání ve vědě, veřejném životě ani ve školství. Od 90. let 20. století dochází k uvolnění jazykových norem a začínají se opět objevovat různé sociolekty a jazykové varianty estonštiny. Současná spisovná estonština je založena převážně na nářečích severní estonštiny. Druhým jazykem, kterým se na území dnešního Estonska mluvilo, byla jižní estonština. Z jižní estonštiny se do současnosti dochovalo několik nářečí, která jsou foneticky a gramaticky odlišná od spisovné estonštiny. V posledních letech 20. století však začalo obrození jižní estonštiny na základě nářečí Võ. 1. května 2004 se estonština stala jedním z tehdy dvaceti úředních jazyků Evropské unie. == Abeceda == Estonština používá upravenou latinku. Abeceda obsahuje 32 písmen, přesně v následujícím pořadí: Písmena C, F, X, Y se vyskytují pouze v cizích slovech. == Výslovnost == Estonština používá fonematický a morfematický pravopis, stejně jako čeština. Proto je její výslovnost relativně jednoduchá, protože "co vidíme, to vyslovujeme". Psaná podoba nicméně nerozlišuje dlouhou a předlouhou výslovnost hlásek a není také označena palatalizace (měkčení). Některé psané tvary se stále píší historickým pravopisem, přestože výslovnost je jiná. Většina Estonců například nevyslovuje počáteční hlásku "h". Přízvuk v estonštině je s několika málo výjimkami na první slabice (stejně jako v češtině), častý je vedlejší přízvuk na lichých nekoncových slabikách. === Samohlásky === Samohlásky jsou v estonštině velmi důležité. Je jich devět (u, o, a, õ, ü, ö, ä, e, i) a tvoří celkem 36 dvojhlásek.

Question: Co je jediným úředním jazykem v Estonsku?

Answer: Estonština


Viktor Amadeus Savojský

Context: 22. března 1715 (ve věku 15 let)Královský palác v Turíně Příčina úmrtí pravé neštovice Místo pohřbení Bazilika Superga Povolání regent Rodiče Viktor Amadeus II. a Anna Marie Orléanská Příbuzní Karel Emanuel III., Marie Luisa Savojská, Marie Adelaide Savojská, Marie Viktorie Savojská a Vittorio Francesco, Marquis of Susa (sourozenci) Funkce regent multimediální obsah na Commons Některá data mohou pocházet z datové položky. Viktor Amadeus Savojský celým jménem Vittorio Amedeo Filippo Giuseppe[1] (6. května 1699 – 22. března 1715) byl nejstarším synem Viktora Amadea II. a jeho francouzské manželky Anny Marie Orleánské. Narodil v Turíně 6. května roku 1699. Byl pokřtěn jako Viktor Amadeus Jan Filip. Viktor zemřel v Královském paláci v Turíně dne 22. března roku 1715 ve věku 15 let na neštovice.[2] Byl pohřben v Bazilice Superga, která byla postavena v letech 1717 až 1731 na objednávku jeho otce. Odkazy Reference ↑ Savoy 4. genealogy.euweb.cz [online]. [cit. 2021-05-09]. Dostupné online. (anglicky) ↑ AMMON, Christoph Heinrich von. Genealogie ascendante jusqu'au quatrieme degre inclusivement de tous les Rois et Princes de maisons souveraines de l'Europe actuellement vivans, reduite en 114 tables .... [s.l.]: Aux Depens de L'Auteur, Se Vend Chez Etienne de Bourdeaux 144 s. Dostupné online. (francouzsky) Google-Books-ID: AINPAAAAcAAJ. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Viktor Amadeus (1699–1715) na Wikimedia Commons Pahýl Tento článek je příliš stručný nebo postrádá důležité informace.Pomozte Wikipedii tím, že jej vhodně rozšíříte. Nevkládejte však bez oprávnění cizí texty. Autoritní data: ISNI: 0000 0004 5094 2127 | VIAF: 316737173 mw-parser-output div/**/#portallinks a{font-weight:bold}Portály: Lidé | Historie | Novověk

Question: V jakém roce byla dokončena Bazilica Superga?

Answer: 1731


Kleště

Context: Kleště jsou nástroj k uchopování a stlačování předmětů, založený na principu oboustranné páky. Příbuzným nástrojem kleští jsou nůžky. Slovo kleště má velmi starý, praslovanský původ. Předpokládá se, že vznik tohoto nástroje souvisí s metalurgií (lití bronzu, kovářství železa). Kleště nemají žádnou souvislost (etymologickou ani věcnou) s klestěním (kastrací) domácích zvířat ani se slovem kleštěnec. Základní, nejpoužívanější druhy kleští jsou štípací, určené ke štípání (střihání) tvrdých materiálů malého průřezu, a kombinované, které mají část čelistí plochou rýhovanou k uchopování a malou část určenou ke štípání. Dále se také požívají kleště sika (sikovky), které mají nastavitelnou vzdálenost čelistí a umožňují uchopení předmětů většího průměru. štípací kleště (tzv. štípačky) čelní štípací kleště (tesařské) stranové štípací kleště kombinované kleště (tzv.. kombinačky) kleště sika či siko, sikovky ploché kleště sklenářské kleště - zhotovené z řemeslnických, jedna čelist je o 3 mm posunutá elektrikářské kleště lisovací kleště na kabelová oka odizolovací (stripovací) kleště pro elektrikáře krimpovací kleště stahovací kleště segrovky pro instalaci. a sejmutí pojistných kroužků (tzv. segrovka) kovářské kleště instalatérské kleště dlaždičské kleště hutnické kleště cihlářské kleště-uchopí naráz 4 až 5 cihel při manipulaci zamečnické kleště (neboli tzv. hasák) kadeřnické kleště (ondulační kleště) kleště na brikety (topičské. kleště) fotografické klíšťky kleště průvodčího kancelářské pomůcky na principu kleští proštipovací kleště razítkovací kleště kleště na cukr louskáček drtič česneku (mačkátko na česnek) kleště pro vytahování knedlíků Pinzeta Peán Zubařské kleště Porodnické kleště Obrázky, zvuky či videa k tématu Kleště ve Wikimedia Commons Slovníkové heslo kleště ve Wikislovníku

Question: Na čem jsou založeny kleště?

Answer: na principu oboustranné páky


Vídeň

Context: Roku 180 při tažení proti Markomanům zde zemřel císař Marcus Aurelius. Římané opustili město v 5. století, ale osídlení v místě nikdy zcela nezaniklo a ve středověku bylo na římských základech obnoveno opět do podoby města. Roku 1155 učinil markrabě Jindřich II. Jasomirgott Vídeň hlavním městem Rakous, na základě Privilegia minus (1156) povýšených na vévodství. Při návratu z křížové výpravy byl na území města zajat anglický král Richard I. Lví srdce. Výkupné složené za jeho propuštění se stalo stimulem pro další rozvoj města jako významného obchodního střediska v Podunají. Za vlády prvních Habsburků se Vídeň jako jejich sídelní město stala na krátký čas centrem Svaté říše římské. Po nástupu Lucemburků na císařský trůn převzalo tuto roli hlavní město Českého království Praha, aby ji v době husitské revoluce a husitských válek opět až do panování Rudolfa II. ztratilo. Roku 1365 byla založena Vídeňská univerzita, třetí nejstarší univerzita severně od Alp. V roce 1438 se Vídeň na dlouhou dobu – s přestávkou za Rudolfa II. – opět stala rezidenčním městem císařů. Nedlouho poté byla zřízena Vídeňská arcidiecéze (1469). Ve dvacátých letech 16. století se Vídeň stala centrem podunajského soustátí, které zahrnovalo rakouské, české a uherské země a s krátkými přestávkami jím zůstala až do roku 1918. V letech 1529 a 1683 byla u Vídně odražena turecká vojska, která do té doby úspěšně postupovala přes celý Balkán. Město bylo až do roku 1804 centrem jedné z evropských velmocí a rezidencí císaře Svaté říše římské a jeho dvora. V tomto roce a definitivně roku 1806 byla role Vídně z vůle císaře Francouzů Napoleona Bonaparte po jeho vítězstvích v první fázi napoleonských válek omezena na hlavní město nově vytvořeného Rakouského císařství. Roku 1814 byl do Vídně svolán kongres, který řešil nové poválečné uspořádání Evropy po Napoleonově pádu. Druhá polovina 19. století a počátek 20. století byly poznamenány bouřlivým rozvojem Vídně.

Question: Ve kterém roce byla založena nejstarší německá univerzita?

Answer: 1365


Poike

Context: Poike je jedna ze tří vyhaslých sopek na Velikonočním ostrově Je to štítová sopka s vrcholem ve výšce 412 m n. m. Je druhou nejvyšší na ostrově (po Maunga Terevaka). == Geografie a vulkanologie == Těleso sopky Poike tvoří východní výběžek Velikonočního ostrova. Sopka naposledy vybuchla před 230 000 až 705 000 roky a je nejstarší za tří sopek na ostrově. Povrch sopky je silně zvětralý. Rozhraní mezi sopkami Poike a Maunga Terevaka je tvořeno více než 3,5 kilometry dlouhým, příkrým příkopem, zvaným Ko te Ava o Iko čili Ikův příkop . Vedle hlavního vrcholu Maunga Pu A Katiki, kde se nalézá kráter o průměru 150 m a hloubce cca 15m, je na úbočí sopky několik bočních pyroklastických kuželů, dnes již značně zerodovaných: Maunga Vai a Heva, Maunga Parehe či Maunga Tea Tea. V jihovýchodní části Poike se nalézá Roggeveenův mys, pojmenovaný po Holanďanovi Jacobu Roggeveenovi, který poprvé navštívil ostrov o velikonocích roku 1722. Nejvýchodnější část je ukončena mysem Cumming. V severovýchodní části se nalézá O'Higginsův mys, pojmenovaný po chilské korvetě O'Higgins, která jako první chilská válečná loď přistála u ostrova roku 1870. == Eroze půdy == V nejvýchodnější části sopky Poike a celého ostrova se nejvíce projevil katastrofický dopad odlesnění ostrova domorodým obyvatelstvem. Zejména v této oblasti ostrova došlo po odlesnění ostrova k rychlé erozi půdy a odvátí zeminy do moře. V období od osídlení ostrova, tedy mezi léty 300 až 600 n.l. až přibližně do roku 1280 n.l. bylo území sopky Poike využíváno tradičním polynéským způsobem, bez jakékoliv eroze půdy.

Question: Je Poike nejvyšší horou na Velikonočním ostrově?

Answer: Je druhou nejvyšší na ostrově (po Maunga Terevaka).


Leonardo DiCaprio

Context: Leonardo Wilhelm DiCaprio (* 11. listopadu 1974 Los Angeles, Kalifornie) je americký herec a producent, jenž za postavu Hugha Glasse ve snímku Revenant Zmrtvýchvstání (2015) obdržel Oscara za nejlepší mužský výkon v hlavní roli, Zlatý glóbus i Cenu BAFTA. Zlatým glóbem byl také oceněn za hlavní roli ve filmu Letec a cenou Berlínského mezinárodního filmového festivalu za úlohu Romea ve snímku Romeo a Julie. Přesvědčivě vytváří postavy explozivní, temperamentní, zranitelné, často psychicky narušené. Mezi jeho nejznámější filmy patří Titanic (1997), Chyť mě, když to dokážeš (2002), Letec (2004), Počátek (2010), Velký Gatsby (2013), Vlk z Wall Street (2013). Narodil se 11. listopadu 1974 poblíž Hollywoodu v Kalifornii jako jediný syn ilustrátora a distributora undergroundových komiksů, napůl Itala a napůl Němce, a jeho ženy, sekretářky německého původu s ruskými kořeny. Jeho matka se přistěhovala z Německa do Spojených států během padesátých let, zatímco jeho otec byl již ze čtvrté generace americké rodiny původem z jižní Itálie (oblast kolem Neapole) a Bavorska v jižním Německu. Leonardova babička z matčiny strany, Helena Indenbirken (1915-2005), rozená jako Yelena Smirnova, byla původně ruská imigrantka, která začala až posléze v Německu budovat svou rodinu. Hercovy kořeny jsou tak následkem toho opravdu neskutečně pestré. Jeho rodiče se seznámili na vysoké škole a téměř okamžitě se spolu odstěhovali do Los Angeles. O jeho křestním jménu se traduje historka, že jej dostal během návštěvy muzea v Itálii, kdy si jeho těhotná matka zrovna prohlížela obraz Leonarda da Vinci a prvně ucítila kopnutí svého malého dítěte. Počínaje tímto incidentem bylo jasné, že jej pojmenuje právě po tomto proslulém renesančním umělci - Leonardo. V roce 1975, když byl pouhý jeden rok stár, se rodiče rozvedli a on dál vyrůstal převážně s matkou a s otcem se vídal jen občas. Když vyrostl, navštěvoval základní školu Seeds, později maturoval na John Marshall High School a následně pokračoval ve studiu na Los Angeles Center for Enriched Studies (LACES) po dobu čtyř let. Během svého života měl několik vztahů, převážně s modelkami těch nejzvučnějších jmen jako Kristen Zangová (1996–1998), Gisele Bündchen (2000–2005) a od roku 2005 izraelská modelka Bar Refaeli .

Question: Kdo je Leonardo DiCaprio?

Answer: americký herec a producent


Vladislav Vančura

Context: Národní umělec Vladislav Vančura (23. června 1891 Háj ve Slezsku - 1. června 1942 Praha) byl český spisovatel, dramatik, filmový režisér, původním povoláním lékař. Narodil se v Háji ve Slezsku. Jeho otec se dlouhou dobu nemohl uplatnit, a tak se často stěhovali. Dětství prožil na venkově, kde získal lásku k přírodě a koním. Jeho studijní výsledky nebyly příliš dobré a tak středoškolská studia dokončil maturitou na gymnáziu až v roce 1915. Na vysoké škole studoval nejdříve práva, ale po těžké nemoci matky přestoupil na medicínu, kterou absolvoval v roce 1921. Téhož roku se oženil s kolegyní ze studií-lékařkou Ludmilou Tuhou, se kterou měl společnou ordinaci ve Zbraslavi u Prahy. V roce 1923 se manželům Vančurovým narodila dcera Alena (provdaná Santarová), pozdější spisovatelka. Koncem 20. let si ve Zbraslavi postavil dům a věnoval se výhradně spisovatelské činnosti. Jeho bratrancem byl Jiří Mahen. Byl členem a prvním předsedou Devětsilu (1920), přívrženec poetismu, ve třicátých letech byl členem Levé fronty. Od roku 1920 publikoval v mnoha časopisech - Červen, Kmen, Host a Panorama. Od roku 1921 byl členem KSČ. V roce 1929 však podepsal spolu se šesti dalšími komunistickými umělci tzv. Manifest sedmi, který kritizoval Gottwaldovo vedení, a následně byl spolu s ostatními signatáři z KSČ vyloučen.

Question: Kde zemřel Vladislav Vančura?

Answer: Praha


Ústní podání

Context: Ústní podání Možná hledáte: Perorální podání. Ústní podání, projev nebo sdělení je předání informace případně emoce mezi lidmi prostřednictvím ústní komunikace. To může být stejně jednoduché jako říct někomu kolik je hodin.[1] Příkladem ústního projevu může být řeč, monolog, dialog, disputace, diskuse nebo polemika. Běžnou formou ústní komunikace je vyprávění, kde jedna osoba vypráví ostatním příběh o skutečné události nebo o něčem vymyšleném. Ústní tradice obsahuje kulturní materiál, zvyky a způsob myšlení předávané ústně na další generace. Vyprávění a ústní tradice jsou formy ústního projevu, které hrají důležitou roli ve folklóru a mytologii. Dalším příkladem ústní komunikace je orální historie - zaznamenávání, uchovávání a interpretace historických informací na základě osobních zkušeností a názorů mluvčího. Ochrana orální historie je obor, který se zabývá péčí a údržbou materiálů obsahujících orální historii v jakémkoli formátu. Vyprávění Vyprávění často zahrnuje improvizaci nebo přibarvování. Příběhy nebo vyprávění byly sdíleny v každé kultuře jako prostředek zábavy, vzdělávání, zachování kulturní tradice i pro vštěpování morálních hodnot. Nejstarší formou vyprávění byla ústní sdělení spolu se znázorněním gesty, což bylo běžné pro mnoho starověkých kultur. Australští domorodci malovali symboly z příběhů na stěnách jeskyní, aby pomohli vypravěči zapamatovat si příběh. Příběh byl poté vyprávěn pomocí kombinace ústního vyprávění, hudby, jeskyních maleb a tance.[2] Původně byly příběhy uloženy do paměti a poté předávány z generace na generaci. V moderní společnosti však tuto formu předávání místní, rodinné a kulturní historie nahradila masmédia, hlavně tisk a televize. V některých zemích s nízkou mírou gramotnosti však zůstávají příběhy a vyprávění převažujícím způsobem učení. Ústní tradice Podrobnější informace naleznete v článku Ústní lidová slovesnost. Ústní tradice (někdy označovaná jako lidová tradice, slovesnost nebo folklór) je kulturní materiál a tradice přenášené ústně z jedné generace na druhou. Zprávy nebo svědectví jsou ústně přenášeny řečí nebo zpěvem a mohou mít podobu například pohádek, legend, pověstí, hádanek, rčení, balad, písní, obřadů nebo her. Nově ji doplnily například vtipy, virály nebo videa. Tímto způsobem je možné, aby se ve společnosti předávala jistá omezená znalost historie, slovesnosti, právo a další poznatky napříč generacemi bez použití písma. Sociologové zdůrazňují požadavek, že materiál byl udržován skupinou lidí po několik generací, a chtějí tak odlišit ústní tradici od svědectví nebo orální historie.

Question: Který projev může být podán přes řeč, monolog, dialog?

Answer: Ústní


Česko

Context: Sousedí na západě s Německem (délka hranice 810 km), na severu s Polskem (762 km), na východě se Slovenskem (252 km) a na jihu s Rakouskem (466 km). Administrativně se Česko dělí na osm územních a zároveň na 14 samosprávných krajů. Hlavním městem je Praha, která je rovněž i jedním z krajů. V roce 2018 v Česku žilo přibližně 10,6 milionu obyvatel. Výrazná většina obyvatelstva se hlásí k české, případně moravské národnosti. == Historické státní útvary na území Česka == Prvním doloženým státním útvarem na území dnešní České republiky byl nadkmenový svaz Sámovy říše, ve druhé polovině 9. století pak vznikla Velkomoravská říše. Když kolem roku 907 zanikla pod náporem kočovných maďarských kmenů, těžiště státního vývoje se přesunulo do Čech. Tamní panovníci z rodu Přemyslovců vybudovali středověký přemyslovský stát, též nazývaný český stát (České knížectví, později České království), od přelomu 10. a 11. století tvořící součást Svaté říše římské. Od doby Karla IV. (1348) se pro země podléhající českému králi užívalo rovněž pojmu země Koruny české, kterýžto pojem zahrnoval i Moravské markrabství a Vévodství Horní a Dolní Slezsko. Od roku 1526 byly České země postupně začleňovány do habsburské monarchie, jejíž vládci využili svého vítězství v bitvě na Bílé hoře nad českými stavy (1620) k výraznému omezení dřívější samostatnosti Českého království. Země Koruny české, po roce 1749 navzájem státoprávně nespojité, zůstaly korunními zeměmi Habsburků až do konce první světové války v roce 1918. Od roku 1804 měla habsburská monarchie oficiální název Rakouské císařství a od roku 1867 se mocnářství nazývalo Rakousko-Uhersko. Po zániku Rakouska-Uherska v roce 1918 vzniklo Československo jako unitární stát s republikánským zřízením. Roku 1939 bylo území současné České republiky okupováno německou armádou a vznikl loutkový protektorát Čechy a Morava. Československo bylo obnoveno v roce 1945, od roku 1960 mělo oficiální název Československá socialistická republika. Ta byla roku 1969 federalizována, přičemž v rámci tohoto procesu vznikla Česká socialistická republika, formálně svrchovaný národní stát, z hlediska mezinárodního práva přímý předchůdce současné České republiky.

Question: Co bylo prvním doloženým útvarem na území České republiky?

Answer: nadkmenový svaz Sámovy říše


Kopřiva

Context: kopřiva dvoudomá (U. dioica) kopřiva žahavka (U. urens) kopřiva lužní (U. kioviensis) další (viz text) Některá data mohou pocházet z datové položky. Tento článek je o rodu rostlin Urtica. Další významy jsou uvedeny na stránce Kopřiva (rozcestník). Kopřiva (Urtica) je rod rostlin z čeledi kopřivovitých (Urticaceae). Mají žahavé chlupy, palisty a vstřícné listy s pilovitými, vzácně celokrajnými, okraji. Při dotyku se trichomy zabodnou do kůže a při následném pohybu způsobí její malé a nepatrné protrhnutí, což vede k bolesti a svědění.[1] Nejznámějším druhem tohoto rodu je kopřiva dvoudomá (Urtica dioica), původem z Evropy, Asie a Severní Ameriky. Druhy kopřiv Rod obsahuje mnoho druhů. Velké množství druhových jmen počítaných k němu ve starší literatuře se však nyní považuje za synonyma kopřivy dvoudomé. Některá z těchto jmen přežívají jako jména poddruhů. V České republice se vyskytují tři druhy rodu kopřiva: kopřiva dvoudomá (hojná po celé ČR s výjimkou nejvyšších poloh Krkonoš, Jeseníků a Králického Sněžníku), kopřiva žahavka (běžná v teplejších krajích, jinde vzácná) a kopřiva lužní (vzácně na jižní Moravě, byla považována za vyhynulou).

Question: Jaké okraje mají listy kopřivy?

Answer: pilovitými, vzácně celokrajnými


SMS

Context: Štědrý den - 70 milionů SMS. Dumfinanci.cz [online]. 2007-12-27 [cit. 2008-01-19]. Dostupné online. ISSN 1802-5153. ↑ Lidé letos poslali na Vánoce 70 milionů SMS. Aktuálně.cz [online]. 2007-12-25 [cit. 2008-01-19]. Dostupné online. ↑ HRON, Michal. Vánoční přání trhla rekord, zákazníci poslali 70 milionů textovek. iDnes [online]. 2007-12-27 [cit. 2008-01-19]. Dostupné online. ↑ Na Štědrý den jsme poslali 70 milionů SMS a 290 tisíc MMS [online]. FinExpert, 2007-12-27 [cit. 2008-01-19]. Dostupné online. ↑ ČTK. Na Štědrý den poslali Češi přes 70 miliónů zpráv. Novinky.cz [online]. 2007-12-27 [cit. 2008-01-19]. Dostupné v archivu pořízeném dne 2007-12-28. ↑ POSPÍŠIL, Aleš. Operátoři na Štědrý den: padaly rekordy. MobilMania.cz [online]. 2007-12-26 [cit. 2008-01-19]. Dostupné online. ISSN 1214-1887. ↑ ŠPULÁK, Ondřej. Češi poslali na Štědrý den přes 70 miliónů zpráv. Slunečnice.cz [online]. 2007-12-25 [cit. 2008-01-19]. Dostupné v archivu pořízeném dne 2007-12-27. ↑ pad, ČTK. Češi si poslali 70 milionů vánočních SMS přání. Blesk.cz [online]. 2007-12-25 [cit. 2008-01-19]. Dostupné online. ISSN 1213-8991. ↑ O2 SMS brána SMS a MMS brána T-mobile Hromadné rozesílání SMS – Vodafone↑ O2 SMSender [online]. o2 [cit. 2008-01-19]. Dostupné v archivu pořízeném dne 2011-04-20. ↑ Američané přestávají telefonovat. Propadli textovkám. iDNES.cz [online]. [cit. 2008-10-5]. Dostupné online. Související články PR SMS (Premium Rate SMS) – využití v marketingu T9 – prediktivní algoritmus pro psaní Short date service (SDS) Rich Communication Services (RCS) Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu SMS na Wikimedia Commons Slovníkové heslo SMS ve Wikislovníku Jak poslat SMS jménem jiného mobilu (článek Vlastimila Klímy)

Question: Jaká zkratka se užívá pro pojem služba krátkých textových zpráv?

Answer: SMS


Československo

Context: Československo byl stát ve střední Evropě, který existoval (s krátkou přestávkou během druhé světové války) od 28. října 1918 do 31. prosince 1992. Československo vzniklo po první světové válce jako jeden z nástupnických států Rakouska-Uherska. Zahrnovalo území Čech, Moravy, Českého Slezska (jihovýchodní část Slezska), Slovenska a do roku 1939 i Podkarpatské Rusi ("Horní Uhry"). Československo zaniklo k 31. prosinci 1992 rozdělením na Českou republiku a Slovenskou republiku od 1. ledna 1993. Podrobnější informace naleznete v článku Název Československa. Oficiální název státu procházel vývojem dle toho, jak se měnilo jeho politické zřízení. Oficiálním název v letech 1918 až 1920 byl Republika Československá nebo Česko-Slovenský stát. V letech 1920 až 1938 se používal název Československá republika. Za druhé republiky (1938-1939) byl používán název Česko-Slovenská republika. Po válce bylo opět užíváno názvu Československá republika až do roku 1960. V roce 1960 byl v souladu s ideologii vládnoucí Komunistické strany Československa název státu změněn na Československá socialistická republika. V preambuli ústavy se nový název zdůvodňoval vítězstvím socialismu v zemi, po němž měl následovat přechod ke konečnému stádiu dějin - komunismu. Spolu s názvem byl změněn také státní znak. Po pádu režimu v roce 1989 byl název státu změněn na Československá federativní republika. Po vleklých sporech byl nakonec schválen název (z hlediska pravopisných pravidel nesprávný) Česká a Slovenská Federativní Republika, který se používal až do zániku státu 31. prosince 1992. Podle současných Pravidel slovenského pravopisu má být krátký název psán se spojovníkem jako Česko-Slovensko (adjektivum česko-slovenský), byť je to s dobovými dokumenty v rozporu. Hlavně na slovenské Wikipedii to vedlo k výkladu, že tvar Československo (adjektivum československý) není přípustný, což je ale příliš rigidním výkladem. Slovník současného slovenského jazyka z roku 2006 udává oba tvary právě v historickém kontextu, pojem Československo připouští i internetová jazyková poradna Jazykovedného ústavu Ľudovíta Štúra. Podrobnější informace naleznete v článku Dějiny Československa. Podrobnější informace naleznete v článku První republika. Původní koncepci nově vzniklého Československa nastínil na mírové konferenci v Paříži Edvard Beneš, který předložil státníkům celou řadu memorand. Jedním z takto předložených dokumentů byla Nóta o národnostním režimu v Česko-Slovenské republice, v níž Beneš přislíbil, že nově vzniklá Československá republika "zamýšlí vybudovat organizaci státu na přijetí národních práv a zásad uplatňovaných v ústavě Švýcarské republiky".

Question: Jak vzniklo Československo?

Answer: po první světové válce jako jeden z nástupnických států Rakouska-Uherska


Lokomotiva 180

Context: Minimální poloměrprojížděných oblouků125 m Rozchod kolejí1 435 mm Parametry pohonu Uspořádání pojezduCo´ Co´ Regulace pohonu odporová Napájecí soustava3 kV Seznam českých a slovenských lokomotiv Tento článek je o české lokomotivě. O německé lokomotivě řady 180 pojednává článek Lokomotiva 372. Tento článek je o elektrické lokomotivě ČSD. O parní lokomotivě řady 180 kkStB pojednává článek kkStB řada 180. Lokomotiva řady 180 je elektrická lokomotiva na stejnosměrný proud určená především pro nákladní dopravu. V počtu dvou kusů ji vyrobila plzeňská firma Škoda v letech 1958 a 1959 pod továrním označením Škoda 23E. Jednalo se o prototypové stroje, na něž poté navázala výroba dalších typů lokomotiv. Vývoj Poté, co se ukázalo, že původní teze univerzální lokomotivy pro osobní i nákladní dopravu u řady 140 selhala kvůli nedostatečné tažné síle a výkonu, objednaly si ČSD nový typ lokomotivy s vyšším výkonem a šesti nápravami, které by lépe vyhovovaly náročným podmínkám na trati Praha – Košice. Původní provedení lokomotiv bylo se šesti elektromotory s výkonem 508 kW a převodovým poměrem pro rychlost 120 km/h. Přestože lokomotivy předvedly velmi dobré výkony a v dopravě těžkých rychlíků předčily slabší řadu 140, ukázalo se, že jejich výkon a tažná síla způsobuje hodně problémů s přetrháváním šroubovek (součást spojovacího ústrojí mezi vagony). Proto byly u jedné lokomotivy dosazeny nové motory s nižším výkonem 435 kW, které byly později dosazeny na lokomotivy řady 181 a na tomto stroji byly pro tento účel vyzkoušeny (celkový výkon lokomotivy poklesl na 2 610 kW). Druhé lokomotivě byl rovnou dosazen nový typ podvozku a výkon zůstal na 3 048 kW. Tím byla také oběma strojům snížena maximální rychlost na 90 km/h. Vzhledem k tomu že šlo o prototypové stroje, dále výroba nepokračovala a zdokonalená verze byla rovnou vyrobena pod novou řadou E 669.1 (181). Kromě dvou prototypových strojů pro ČSD byly vyrobeny dva další téměř shodné pro Sovětský svaz (řada ČS2, tovární typ Škoda 25E). Na ně poté navázala sériová výroba. Konstrukce Lokomotiva má ocelovou lokomotivní skříň po jedné straně s žaluziemi kvůli nasávání chladicího vzduchu (první použití tohoto systému v Československu). Pohání ji šest elektromotorů, pro každou nápravu jeden. Na obou koncích lokomotivní skříně jsou stanoviště strojvedoucího se čtyřdílnými čelními okny. Regulace výkonu je klasická odporová (principiálně shodná s řadou 140) – strojvedoucí vyřazováním rozjezdových odporů volí jednotlivé jízdní stupně a může tak regulovat výkon lokomotivy.

Question: Jaké je tovární označení Lokomotivy 180?

Answer: Škoda 23E.


Ochotsk

Context: Rusko Rusko federální okruh Dálněvýchodní federální okruh kraj Chabarovský kraj Chabarovský kraj na mapě Ruska Ochotsk Rozloha a obyvatelstvo Počet obyvatel 3 576 (2016)[3] Správa Status sídlo městského typu Vznik 1647 Telefonní předvolba (+7) 42141 PSČ 682480 Označení vozidel 27 multimediální obsah na Commons Některá data mohou pocházet z datové položky. Ochotsk (rusky О) je ruské přístavní město ležící v Chabarovském kraji. Jedná se o administrativní centrum Ochotského okresu. Město leží u ústí řeky Ochoty při pobřeží Ochotského moře. V roce 2020 zde žilo 3 183 lidí. Etymologie Název pevnosti a poté města pochází od Evenků. Buď od slova achot - velký nebo od ochat - řeka. A kozáci si jedno z těchto dvou slov poruštili a vzniklo z toho Ochotsk.[4] Historie Založení osady Ochotsk je první město a jedna z nejstarších ruských osad na Dálném východě. V roce 1639 dosáhl kozácký oddíl vedený Ivanem Moskvitinem východního pobřeží Asijské pevniny. Stali se tak prvními Rusy, kteří dosáhli Ochotského moře a Tichécho oceánu. Založili zde první malý ostrožek. V polovině 17. století si na místě pozdějšího města vybudoval svůj zimní tábor ruský objevitel, kozák Semjon Andrejevič Šelkovnikov. Ten zde v roce 1647 vybudoval chaty pro přezimování. V roce 1649 došlo k vybudování opevnění těchto chat a vzniku malé opevněné osady, kterou pojmenovali Kosoj Ostrožok. Ruská přítomnost se nelíbila místním Lamutům, kteří nechtěli platit jasak. Lamutové v roce 1653 na Kosoj Ostrožok zaútočili, po několika dnech ho dobyli a vypálili. Rusové brzy osadu znovu vybudovali a lépe opevnili. I když osada ležela na pobřeží moře, nesloužila jako přístav, první osadníci a průzkumníci v osadě neuměli stavět lodě vhodné pro plavbu po moři.

Question: Odkud pochází název města Ochotsk?

Answer: Evenků


Filip Prosper Španělský

Context: Filip Prosper Španělský (španělsky Felipe Próspero José Francisco Domingo Ignacio Antonio Buenaventura Diego Miguel Luis Alfonso Isidro Ramón Víctor; 5. prosince 1657, Madrid – 1. listopadu 1661, Madrid) byl španělský infant, kníže asturijský ze španělské linie Habsburské dynastie. == Život == Byl starší syn španělského krále Filipa IV. a jeho druhé ženy Marie Anny Rakouské, která byla neteří svého chotě. Jeho nevlastní sestra Marie Tereza se stala francouzskou královnou a sestra Markéta Tereza císařovnou. Bratr Karel, narozený pár dní po smrti Filipa Prospera, byl poledním Habsburkem na španělském trůnu. Ačkoli se dožil pouhých čtyř let, byl velice důležitý pro posílení pozice Španělska vůči Francii a z části přispěl k uzavření pyrenejského míru v roce 1659. Od narození měl sklony k epileptickým záchvatům, které byly příčinou jeho předčasné smrti. Pohřben byl do rodinné hrobky v El Escorialu. == Vývod z předků == == Odkazy == === Literatura === HAMANNOVÁ, Brigitte. Habsburkové. Životopisná encyklopedie. Praha: Brána ; Knižní klub, 1996. 408 s. ISBN 80-85946-19-X. S. 122. === Externí odkazy === Obrázky, zvuky či videa k tématu Filip Prosper Španělský ve Wikimedia Commons

Question: Kdo byla matka Filipa Prospera Španělského?

Answer: Marie Anny Rakouské


Štefan Buľko

Context: Štefan Buľko (9. října 1914 - 24. února 1975) byl slovenský a československý politik Strany slovenské obrody a poslanec Sněmovny národů Federálního shromáždění za normalizace. == Biografie == Po volbách roku 1971 zasedl do slovenské části Sněmovny národů (volební obvod č. 135 - Košice, Východoslovenský kraj). Křeslo nabyl až dodatečně v březnu 1973 po doplňovacích volbách poté, co zemřel poslanec Ján Haško. Ve FS setrval do své smrti roku 1975. Nahradil ho pak Ernest Balog. Působil na postu krajského tajemníka Strany slovenské obrody pro Východoslovenský kraj. Byl aktivní též jako novinář. == Odkazy == === Reference === === Externí odkazy === (česky) Štefan Buľko v parlamentu

Question: Je Štefan Buľko živ?

Answer: Ve FS setrval do své smrti roku 1975.


Henrik Gabriel Porthan

Context: Henrik Gabriel Porthan Henrik Gabriel Porthan Narození 8. listopadu 1739 Viitasaari Úmrtí 16. března 1804 (ve věku 64 let) Turku Povolání historik, pedagog, spisovatel a vysokoškolský učitel Alma mater Královská akademie v Turku Rodiče Sigfrid Porthan[1] multimediální obsah na Commons galerie na Commons Některá data mohou pocházet z datové položky. Henrik Gabriel Porthan (8. listopadu 1739, Viitasaari – 16. března 1804, Turku) byl profesor a knihovník Královské Akademie v Turku a významná postava finského humanismu v 18. století, někdy přezdívaný také jako Otec finského dějepisectví. Psal studie o finské historii, mytologie, poezii a jiných populárních humanitních vědách. V letech 1776–1778 vydal v pěti dílech studii o finském folklóru a poezii, De Poësi Fennica, která měla velký význam v probuzení zájmu veřejnosti o finskou mytologii a Kalevalu. Sloužila také jako základ pro pozdější studie poezie. Byl také jedním ze zakladatelů společnosti Aurora a redaktorem prvních finských novin, Tidningar ugifne af et sällskap i Å, založených v roce 1771. Byl studentem Daniela Juslenia, učitelem Franse Mikaela Franzéna a inspiroval následující generaci finských autorů, básníků a badatelů, z nichž většina patřila mezi zakladatele Společnosti finské literatury v roce 1831. Reference ↑ Svenskt biografiskt lexikon. Dostupné online. Pahýl Tento článek je příliš stručný nebo postrádá důležité informace.Pomozte Wikipedii tím, že jej vhodně rozšíříte. Nevkládejte však bez oprávnění cizí texty. Autoritní data: GND: 118595865 | ISNI: 0000 0001 0856 583X | LCCN: n82132055 | VIAF: 36908769 | WorldcatID: lccn-n82132055 mw-parser-output div/**/#portallinks a{font-weight:bold}Portály: Finsko | Literatura

Question: Jak byl přezdíván Henrik Gabriel Porthan?

Answer: Otec finského dějepisectví


Muž

Context: Muž je dospělý člověk samčího pohlaví. Slovo muž se používá pro označení pohlaví člověka nebo role ve společnosti. Člověk opačného, tzn. samičího pohlaví je žena. Nedospělý člověk samčího pohlaví je chlapec. Symbol pro planetu Mars se používá v biologii pro označení samčího a tedy i mužského pohlaví. Je to stylizované znázornění štítu a oštěpu boha Marta – kolečko se šipkou vpravo nahoře (Unicode: ♂). Symbol mj. reprezentuje mužnost a ve středověké alchymii označoval také železo. == Kultura a role ve společnosti == Již od pravěku měli muži, podobně jako ženy, rozdílnou roli ve společnosti. V lovecko-sběračských společnostech měli muži téměř výhradně na starosti lov pro maso, kdežto ženy sbíraly rostlinnou potravu. Muži se od žen liší svým chováním. Podle běžných klišé se považují za: agresivnější než ženy. V mezilidských vztazích jsou ale muži a ženy zhruba stejně agresivní. Muži jsou spíše agresivnější mimo domov. odvážnější, dobrodružnější a soutěživější než ženy. méně citoví.V západní kultuře se muži jen zřídka oblékají jako ženy. Protože se však móda s časem mění, nošení náušnice se již obvykle nepovažuje za ženský znak. Podobně se za nemužské již nepovažuje holení chlupů na těle a vousů na tváři. Muži zpravidla páchají nejvíce kriminality. == Biologie a pohlaví == Z pohledu biologie mají muži řadu pohlavních charakteristik, které je odlišují od žen. Stejně jako u ženy jsou mužské pohlavní orgány částí rozmnožovací soustavy. Mezi ně patří hlavně penis, varlata, chámovod a prostata. Samčí rozmnožovací soustava je zaměřena hlavně na produkci a ejakulaci spermatu, které obsahuje spermie, a tím i genetickou informaci. Role samčí rozmnožovací soustavy ve vývoji lidského plodu končí ejakulací spermatu do dělohy, ze které se ejakulát zpravidla dostává do vejcovodů, kde oplodní vajíčko, ze kterého se posléze v děloze vyvine plod. Pojetí otcovství a rodiny nalézáme v každé lidské společnosti. Zároveň jsou varlata místem tvorby mužského pohlavního hormonu testosteronu, který ovlivňuje vznik primárních i sekundárních pohlavních znaků, včetně rysů chování typických pro muže. Druhotné pohlavní znaky, jako jsou chlupy na těle a silné svaly, se vyvinuly, aby přitahovaly družku nebo pomohly porazit rivaly. Na rozdíl od žen mají muži pohlavní orgány převážně vně těla, ačkoli mnoho částí samčí rozmnožovací soustavy se nalézá též uvnitř těla, kupříkladu prostata. Věda a odvětví lékařství, které se zabývá samčí rozmnožovací soustavou, se nazývá andrologie. Většina, ale ne všichni muži, má karyotyp 46,XY. Obecně se dá říci, že muže trápí tytéž nemoci jako ženy, i když se vyskytuje několik pohlavně závislých nemocí, kterými trpí více nebo výhradně muži.

Question: Jakého pohlaví je muž?

Answer: samčího


Pečeť Michiganu

Context: Pečeť Michiganu Pečeť státu Michigan Pečeť Michiganu, jednoho z federálních států USA, byla přijata dne 2. června 1835.[1] Popis Velkou pečeť tvoří světle modré kruhové pole, v jehož středu je modrý štít, s nápisem TUEBOR („Budu obhajovat“) v hlavě štítu a zobrazující muže se zbraní v ruce stojícího na zeleném břehu jezera při východu slunce. Muž symbolizuje stranu a míru a schopnost hájit svá práva. Štítonošem tohoto znaku je heraldicky vpravo jelen Wapiti a vlevo los evropský. Oba jsou typickým symbolem Michiganu. Nad štítem je heraldicky vpravo hledící orel bělohlavý, který v pařátech drží svazek šípů a olivovou ratolest. Nad ním je červená stuha s bíle napsaným heslem v latině: E PLURIBUS UNUM (česky Z mnohých jeden). Oba tyto prvky symbolizují Spojené státy (jsou převzaty z velké státní pečeti Spojených států). Pod štítem je bílá stuha opět s latinským heslem: SI QUAERIS PENINSULAM AMOENAM CIRCUMSPICE (česky Pokud hledáte příjemný poloostrov, dívejte se kolem sebe). Modrý kruh přechází, ve směru od středu ven, do červeného mezikruží s černým nápisem: THE GREAT SEAL OF THE STATE OF MICHIGAN (česky Velká pečeť státu Michigan) v horní a A.D. MDCCCXXXV (česky 1835 našeho letopočtu) v dolní části mezikruží. Pečeť byla přijata 2. června 1835 a vytvořil ji sám druhý guvernér tohoto státu – Lewis Cass. Pečeť je rovněž součástí Michiganské vlajky. Znak (modrý štít uprostřed) může být, na rozdíl od pečeti, vytištěn na dokumenty bez designu nebo slov.

Question: Jakou barvu má štít na pečeti Michiganu?

Answer: modrý


Mouka

Context: Mouka je v podstatě rozmělněná vnitřní část obilného zrna (obilky) s menším podílem otrubnatých částic. Používá se zejména pro výrobu jídel. V české obchodní síti se pšeničná mouka (nejběžnější typ) běžně prodává ve čtyřech druzích rozlišených podle tloušťky zrn: hladká (nejjemnější zrnitost), polohrubá, hrubá, krupice (nejhrubší zrnitost). Mouka se mele již od paleolitu. Obilí se nikdy nemele celé (krom celozrnné mouky), ale začíná se od obalu a zrno se postupně omílá k jádru. Kromě hrubosti mletí se tedy u mouky uvádí číselné označení, které znamená, kolik popela zbude po spálení 100 gramů mouky. Vnitřní část zrna obsahují nejvíce škrobů, oproti tomu je v obalu větší množství popelovin. Zjednodušeně tedy platí, že čím větší číslo, tím více bylo umleto z okrajové části zrna a mouka tedy obsahuje více minerálů a vlákniny. Ty jsou tedy z nutričního hlediska kvalitnější než například krupice. Oproti tomu nízkovymleté mouky s nižším číslem jsou chutnější a trvanlivější. Slupka zrna, která obsahuje L-cystein, se odstraňuje, aby byla mouka bílá. Následně se pak L-cystein dodává a k jeho výrobě se často používá lidských vlasů. Mouku je možné umlít z každé obiloviny. Kromě pšeničné je oblíbená také žitná mouka, která se využívá především k přípravě chleba nebo perníku. Známá je také špaldová mouka, vhodná do sladkých i slaných těst. Mouka se dále vyrábí například z ječmene, kukuřice, pohanky, rýže, sóji nebo amarantu. Posledních pět zmíněných mouk jsou mouky přirozeně bezlepkové, bezlepková je ale i deglutenizovaná pšeničná mouka, která svými vlastnostmi zůstává bližší běžné pšeničné mouce (v Česku Jizerka). Pšeničné mouky T 400 - Pšeničná výběrová polohrubá T 450 - Pšeničná hrubá (krupice) T 512 - Pšeničná pekařská speciál T 530 - Pšeničná mouka hladká světlá - pekařská speciál (odpovídá značení 00 Extra) T 550 - Pšeničná mouka polohrubá světlá T 650 - Pšeničná mouka hladká polosvětlá, pro pečení chleba jsou vhodnější mouky s T650.

Question: Jaká mouka (podle druhu obiloviny) je v českých zemích nejčastější?

Answer: pšeničná


Ucho

Context: Ucho je sluchový orgán obratlovců. Jeho základními částmi jsou vnější, střední a vnitřní ucho. Ucho mladého člověka dokáže vnímat zvuk v rozsahu frekvencí 20 – 20 000 hertzů, staří lidé obvykle slyší jen v rozmezí frekvencí 50 – 8 000 Hz. Nejcitlivější je na frekvenci mezi 2–4 kHz. Frekvence lidského hlasu běžného hovoru se u mužů pohybuje v rozmezí od 80 do 120 Hz, u žen pak v rozpětí 170 až 260 Hz. Delfíni, netopýři a mnoho dalších živočichů se pomocí zvuku orientuje – tzv. echolokace. Vnější ucho (auris externa) se skládá z boltce, zvukovodu a bubínku. Boltec je tvořen chrupavkou (pouze lalůček chrupavčitou kostru nemá) a směřuje akustické vlny do zvukovodu. Velikost a tvar boltce ale nemá vliv na sluch. Vnější zvukovod (také se mu říká sluchový kanálek) je trubice, která má část chrupavčitou a kostěnou. Na konci zvukovodu se nachází bubínek, hranice mezi zevním a středním uchem. Zvuková vlna, která projde zvukovodem, naráží do bubínku a putuje dál do nitra ucha. Délka zvukovodu dospělého člověka je asi 3 cm. Bubínek je vazivová blanka na konci zvukovodu, cca 0,1 mm silná. Zvuková vlna jej rozechvěje, bubínek ji zesílí a předá do středního ucha. Zdravý bubínek je lesklý a má šedavou barvu. Výstelka zvukovodu obsahuje mazové žlázy, které produkují ušní maz. Zvukovod má samočisticí schopnost – nečistoty jsou z něj vypuzovány směrem ven. Podrobnější informace naleznete v článku Střední ucho. Střední ucho (auris media) je systém vzduchem vyplněných dutin, vystlaných sliznicí. Začíná bubínkem, na nějž jsou napojeny tři sluchové kůstky. Patří mezi ně kladívko (malleus), kovadlinka (incus) a třmínek (stapes). Řetěz kůstek přenáší zvuk od bubínku do vnitřního ucha - ploténka třmínku se dotýká oválného okénka v labyrintu. Střední ucho je odděleno od vnitřního ucha membránami, která uzavírají oválné předsíňové okénko (vestibulární) a kruhového hlemýžďové (kochleární) okénko.

Question: Jaké jsou základní části ucha?

Answer: vnější, střední a vnitřní ucho


Hlavonožci

Context: Dokonalé komorové oči dvoužábrých hlavonožců mají podobnou stavbu jako oči savčí, oproti nim však mají obrácené uspořádání vrstev sítnice (světločivné buňky na povrchu, jejich nervy a cévní zásobení až za nimi), takže nemají slepou skvrnu (vizte obrázek vpravo). Kromě toho jsou oči obřích chobotnic největší v celé živočišné říši, průměr některých je až 40 cm. Starobylá loděnka má však štěrbinové oči, které jsou naplněné vodou. Má sítnici, ale ne čočku.Na ramenech mají smyslová čidla hmatu a chuti, vnímají slanost, kyselost a hořkost. Dále mají statokinetická čidla polohy a pohybu. == Inteligence == Hlavonožci jsou obvykle samotáři, jen část olihní žije v hejnech, žádné opravdu sociální druhy však nejsou známy. Žijí velmi krátce a většinou uhynou po páření. Tyto věci by obyčejně vyloučily inteligenci, nicméně hlavonožci, zvláště chobotnice, inteligentní jsou. Jejich nervová soustava je nejdokonalejší ze všech bezobratlých, podobně jako smysly. Jejich komorové oči jsou vyvinutější více, než savčí. Barvu pokožky mohou měnit nejen kvůli maskování, ale také kvůli komunikaci. Kromě toho vyjadřují zbarvením pokožky své emoce. Inteligence hlavonožců se vyvíjela v důsledku jejich konkurence, obratlovců. Chobotnice jsou nejinteligentnější, sépie a olihně také vykazují známky inteligence. Přesto prvohorní zástupci, kteří vládli tehdejším mořím, nejspíše příliš inteligentní nebyli, podobně jako loděnka, která je dnes "živoucí zkamenělinou", památkou na vyhynulé druhy. === Inteligence chobotnic === Chobotnice dovedou měnit při lovu své strategie podle druhu kořisti a podmínek, ke kterým patří útoky na kraby, otevírání lastur atd. Staví si jednoduchá obydlí z nejrůznějších materiálů někdy i s vchodem, který mohou v případě hrozícího nebezpečí zatarasit.

Question: Mají savci nejdokonalejší oči v živočišné říši?

Answer: Jejich komorové oči jsou vyvinutější více, než savčí.


Domácí drůbež

Context: U vrubozobých vytvářejí kraje obou dílů zploštělého zobáku kulisovitě postavené rohovité lamely nebo zoubky, kterými svírají potravu jako kleštěmi nebo přecezují bahno vodou a obsah polykají. Vrubozobí mají proto v dutině zobáku četná smyslová tělíska. Přední 3 prsty běháku jsou spojeny plovací blanou. Tělo je přizpůsobeno k životu na vodě. Je hustě pokryto obrysovým peřím, které nepropouští vodu. Pod ním je na celé ploše těla vrstva prachového peří. Kostrční žláza je velká a vytváří hojně olejovitého sekretu, jímž si ptáci zobákem promašťují peří. Jsou to ptáci nekrmiví, jejich mláďata jsou schopna samostatné výživy. Po vylíhnutí jsou hustě pokryta pápěřím a po uschnutí jsou schopna chůze i plavání. Mají již vysoce vyvinutou regulaci tělesné teploty. Výměna peří je buď jednou v roce (husy) nebo dvakrát do roka (kachny). Samci mají částečně vyvinutý penis. Názory na původ a historii vzniku hlavních druhů domácí drůbeže nejsou jednotné. Na rozdíl od domácích savců nečiní u domácí drůbeže obtíže jejich odvození od divokých druhů, ale mnohem méně je známa doba, kdy k domestikaci došlo. Příslušníci rodu Gallus (kur) se vyskytují se v několika druzích, případně poddruzích či varietách (názvosloví i systematické členění příslušníku rodu se podle různých autorů různí). Kur vidličnatý (k. měnlivý, k. zelený) - Gallus varius (Shaw, 1798), žije na Jávě, ostrově Bali a Malých Sundách. Má jeden lalůček na spodině hlavy. Není kmenovou formou kura domácího. Kur čárkovaný (šedý k. džunglový, k. Sonneratův) - Gallus sonnerati (Temminek, 1813), žije v jižnější části Přední Indie. S kurem domácím se sice páří, ale kříženci jsou neplodní. Proto není kmenovou formou kura domácího. Kur džunglový (cejlonský k. džunglový, k. žlutý, k. Lafayetův) - Gallus laffayetti (Lesson, 1831), žije v pralesích ostrova Cejlonu. Třebaže se plodně kříží s kurem domácím, není jeho předkem. Někdy se uvádí další druh - černý kur džunglový - Gallus murghi. Za předka kura domácího je nejčastěji považován kur divoký (k. obecný, k. hřebenatý, k. bankivský, asijský k. divoký, červený k. džunglový) - Gallus gallus (Linné, 1758). Páří se neomezeně s kurem domácím a jeho kříženci jsou plně plodní. Kur obecný osídlil celou Indii od Kašmíru na západě po Tonkin na východě, od nížinných lesů až do hor, dále ostrovy Sumatru, Jávu, Celebes, Filipíny aj. Podle některých autorů existují podruhy kura obecného, např. Gallus gallus ssp. bankiva - kur bankivský. Kur domácí - Gallus gallus f. domestica (Linné, 1758) vznikl domestikací kura divokého, případně z některých jeho variet, a to z populací žijících v Přední Indii.

Question: Jak obecně označujeme skupinu zvířat jako je kur domácí, krůta, kachna a husu?

Answer: domácí drůbeže


Rostislav

Context: Svatý Rostislav (nebo také Rastislav, Rastic, Rasticlao, Rastislaus, někdy též Radislav či Ladislav) z dynastie Mojmírovců (datum narození neznámé – po 870, Bavorsko) byl v letech 846–870 druhým velkomoravským knížetem. Za jeho vlády se na území Velkomoravské říše uskutečnila cyrilometodějská misie. V říjnu 1994 byl pravoslavnou církví v Českých zemích a na Slovensku prohlášen za svatého. Slavnost svatořečení Rostislava proběhla 29. října 1994 v Prešově a 30. října 1994 v Brně, podle pravoslavného kalendáře má církevní svátek 28. října. Rostislav byl synovcem Mojmíra I. V roce 846, pravděpodobně po Mojmírově smrti, byl Rostislav na velkomoravský královský stolec dosazen Ludvíkem Němcem, panovníkem východofranské říše (tj. východní části rozpadlé Franské říše). Ludvík Němec považoval Rostislava za svého chráněnce, ne-li vazala, a předpokládal, že se velkomoravský kníže bude podřizovat jeho politickým zájmům ve střední Evropě. Od roku 850 však Rostislav styky s východofranskou říší přerušil, začal podporovat Ludvíkovu opozici a na Velkou Moravu přijímal Ludvíkovy odpůrce, kteří byli nuceni od Franků uprchnout. Kvůli likvidaci východofranského vlivu Rostislav vyhnal latinské kněze. Roku 855 se Ludvík Němec pokusil Rostislavovu neposlušnost potrestat a na Velkou Moravu vpadl. Jeho voje došly až k Rostislavově hlavní pevnosti, kde však velkomoravské vojsko podniklo úspěšný protiútok. Rostislav pak pronásledoval východofranské vojáky až za hraniční řeku Dunaj a vyplenil východofranské území na druhém břehu. V roce 858 se Rostislav spojil s Karlomanem (Karlmannem), správcem Východní marky (dnes část Rakouska) a synem Ludvíka Němce. Rostislav získal díky tomuto spojenectví některá území v dnešním Maďarsku, která připojil ke své říši. V roce 861 Rostislav s Karlomanem znovu zaútočili na síly Ludvíka Němce, ke kterým náležel i Pribina, tehdy kníže blatenského knížectví.

Question: Z jaké dynastie je Svatý Rostislav?

Answer: Mojmírovců


Poštovní směrovací číslo

Context: Částečně je desetimístný systém používán v USA pro tzv. ZIP+4 System; ten sestává z pětimístného PSČ, spojovací čárky a dalších čtyř číslic (dohromady tedy též 10 znaků). Nejkratší PSČ jsou třímístná (v Evropě Malta).[11] Související články Poštovní směrovací čísla v Chorvatsku Poštovní směrovací číslo na Slovensku Odkazy Poznámky ↑ Z celosvětového pohledu je vhodnější výraz „Poštovní kód“ protože v řadě zemí zahrnuje číslice i písmena, jak je psáno dále. V českých podmínkách jsou výraz „Poštovní směrovací číslo“ a zkratka PSČ běžné.↑ Tyto stroje již nejsou v provozu, byly nahrazeny stroji novějších generací. Reference ↑ Poštovní směrovací číslo [online]. Český statistický úřad [cit. 2012-12-06]. Dostupné online. (česky) ↑ Ukrajinská filatelistická a numismatická společnost: První poštovní kód na světě (anglicky)1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 Radka Hrdinová: Lidé se směrovací čísla učit nechtěli, říká muž, který je uváděl do praxe, iDnes.cz, 16. 3. 2018↑ Rychlejší cesta zásilek. Rudé právo. 22. 12. 1972, s. 2. Dostupné online. ↑ Jak psát PSČ. Rudé právo. 11. 11. 1982, s. 4. Dostupné online. ↑ Pavel Lukavský: Znáte někdo odpověď? , Infofila, 15. 10. 2005↑ Směrnice pro zpracování poštovních zásilek podle poštovních směrovacích čísel (opatření č.19/1974, uveřejněné v částce 4 Věstníku federálního ministerstva spojů ze dne 24.1.1974). ↑ Česká pošta – Jak správně nadepsat zásilku↑ Územně identifikační registr ČR – Nápověda Archivováno 1. 3. 2018 na Wayback Machine, Český statistický úřad↑ EN ISO 19160-4: 2017 Součásti mezinárodní poštovní adresy a jazyk šablony [online]. [cit. 2018-12-10]. Dostupné online. ↑ UPU: Addressing issues (anglicky), část 2. www.upu.int [online]. [cit. 2017-03-26]. Dostupné v archivu pořízeném dne 2017-03-17. Literatura Federální ministerstvo spojů: Poštovní směrovací čísla, Praha, Nakladatelství dopravy a spojů, 1972, schváleno FMS pod č. j. 2726/72-PN Federální ministerstvo spojů: Poštovní směrovací čísla, 5. vydání, Praha, Nakladatelství dopravy a spojů, 1980, schváleno FMS pod č. j. 14 506/80-PN/2 a další příručky a seznamy Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu poštovní směrovací číslo na Wikimedia Commons Wikidata používají Poštovní směrovací číslo jako vlastnost P281 (použití) Definice PSČ na stránkách ČSÚ Vyhledávání PSČ na stránkách České pošty Vyhledávání PSČ - alternativní databáze Databáze PSČ České republiky - přehled PSČ (anglicky) Postal Addressing Systems: CZE Archivováno 16. 7. 2020 na Wayback Machine Vzory správného psaní adres Úprava adresní strany zásilky (poštovní norma) Historie PSČ na stránkách Deustschepost Historie zavádění PSČ v pořadu ČT Retro na iVysílání (Česká televize)(od 21:26) Autoritní data: AUT: ph124483 | GND: 4316292-7 | LCCN: sh99004086 | WorldcatID: lccn-sh99004086

Question: Jak se zkráceně říká poštovnímu směrovacímu číslu?

Answer: PSČ


CRISPR

Context: v roce 1993[14], který je nazval krátkými pravidelně rozmístěnými repeticemi (SRSR).[15] V roce 2000 byly podobné repetice identifikovány u dalších zástupců bakterií a archeí.[16. ] Na Mojicův návrh byly SRSR roku 2002 přejmenovány na CRISPR.[17][18] Poprvé vyvstalo podezření, že by CRISPR lokusy mohly být zodpovědné za zprostředkování adaptivní imunity u mikrobů.[19][20] Práce zahrhující tyto hypotézy byla prvotně odmítnuta celou řadou vysoce impaktovaných žurnálů.[21][22][23] Byla objevena řada genů, asociovaných s CRISPRovýmy repeticemi, pojmenovaných Cas, neboli CRISPR-associated genes (s CRISPRem-asociované geny). Cas geny kódují nukleázy nebo helikázy, což jsou enzymy, které stříhají (nukleázy) nebo rozvolňují (helikázy) dvoušroubovici DNA[24]. V roce 2005, tři nezávislé výzkumné skupiny prokázaly, že některé DNA spacery z CRISPR lokusu jsou odvozeny z fágové a extrachromozomální DNA, jako jsou plazmidy.[25][26][27] Spacery byly identifikovány jako fragmenty DNA pocházející z virů, které již dříve napadly danou bakteriální buňku. Původ DNA spacerů byl známkou toho, že by CRISPR/Cas systém mohl hrát roli v adaptivní imunitě bakterií.[28][29] Koonin a jeho tým navrhli, že DNA spacery slouží jako templáty pro transkripci RNA molekul analogicky systému zvanému RNA interference uplatňovanému v eukaryotických buňkách[30]. V roce 2007, Barrangou, Horvath (odborníci potravinového průmyslu v Daniscu) a skupina Moineau na Université Laval v Kanadě ukázali, že lze využít spacerovou DNA ke změně rezistence Streptococcus thermophilus vůči útoku fágů.[31] V roce 2012 bylo poprvé ukázáno, že CRISPR může být využit jako nástroj genového inženýrství pro editaci genů v lidské buněčné kultuře.[32][33] Od té doby byl již systém úspěšně vyzkoušen v široké škále organismů od. kvasinek (S. cerevisiae),[34] Dania pruhovaného (D. rerio)[35], octomilky (D. melanogaster),[36] Axolotl (A.. mexicanum),[37] hlístice (C. elegans),[38] rostlin,[39] myší,[40] opic[41] až po lidská embrya[42].

Question: Jaká je zkratka pro segmenty nahromaděných pravidelně rozmístěných krátkých palindromických repetic?

Answer: CRISPR


Tančící dům

Context: Tančící dům, jinak také Ginger and Fred, oficiálním jménem původně Nationale Nederlanden Building, dokončený roku 1996, stojí v Praze na pravém břehu Vltavy na rohu Rašínova nábřeží a Jiráskova náměstí. Pojmenován je podle tvaru svých dvou nárožních věží, inspirovaných slavným meziválečným tanečním párem Freda Astaira a Ginger Rogersové. Tančící dům navrhl Vlado Milunić spolu s Frankem O. Gehrym, kterého k projektu přizval investor. Interiéry kanceláří investora byly z části svěřeny britské architektce českého původu Evě Jiřičné. Na místě stával činžovní dům, který byl v roce 1945 omylem zničen zásahem americké bomby při leteckém bombardování Prahy. V roce 1963 bylo rozhodnuto o zástavbě proluky, ale až do 90. let byla na místě proluka. Začátkem 90. let myšlenku zástavby obnovil Vlado Milunić spolu s Václavem Havlem, který bydlel v sousedním domě. S Havlem přišel Milunić do styku v roce 1986, kdy mu navrhoval rozdělení bytu a přitom se bavili, jaký dům by mohl stát vedle.

Question: Kdo navrhl Tančící dům?

Answer: Vlado Milunić spolu s Frankem O. Gehrym


Uran (planeta)

Context: Uran (latinsky Uranus) je sedmá planeta od Slunce, třetí největší a čtvrtá nejhmotnější planeta ve sluneční soustavě. Řadí se mezi plynné obry a společně s Neptunem i mezi tzv. ledové obry. Jméno má po řeckém bohu Úranovi, bohu nebes. Symboly planety Uran jsou znak ♅ (užívaný v astrologii) nebo (užívaný v astronomii). I přes to, že je možné Uran za příznivých podmínek pozorovat pouhým okem na noční obloze, nebyl antickými astronomy rozpoznán jako planeta, ale byl považován za hvězdu kvůli pomalé rychlosti a slabé záři. Objev Uranu ohlásil William Herschel 13. března 1781, čímž poprvé v moderní době posunul známé hranice sluneční soustavy. Chemickým složením se Uran podobá Neptunu. Obě planety mají rozdílné zastoupení plynů oproti Jupiteru či Saturnu. Přesto je atmosféra Uranu složením podobná atmosféře Jupiteru či Saturnu. Tvoří ji převážně plynné formy vodíku a hélia, ale obsahuje i výrazný podíl vody, čpavku či metanu se stopami uhlovodíků. Atmosféra Uranu je nejchladnější atmosférou ve sluneční soustavě, minimální teploty se pohybují okolo -224 °C. Její struktura je vrstevnatá: v nejnižších patrech se nacházejí mraky vody, ve svrchních patrech mraky tvořené především metanem. Sama planeta je nejspíše složena především z ledu a kamení. Podobně jako další plynné planety má i Uran planetární prstence, magnetosféru a obíhá ho řada měsíců. Zvláštností Uranu je sklon jeho rotační osy: osa leží téměř v rovině, ve které planeta obíhá.

Question: Kdo objevil planetu Uran?

Answer: William Herschel