Judith Butlerová

Context: Její knihy také odstartovaly ve feministickém diskurzu posun od politiky k otázkám kultury, jazyka, obrazu a identity. Život Narodila se v americkém Clevelandu do rodiny ruských a maďarských Židů.[1] Mnoho jejích příbuzných z matčiny strany zahynulo během holokaustu.[2] Kritika starého feminismu Její dvě nejznámější knihy Gender Trouble (1990) a Bodies That Matter (1993) jsou označovány za přelomové ve feministickém hnutí a za znak přechodu k postfeminismu. Podkopala v nich[zdroj? ] základy tradičního feminismu, když zpochybnila samotnou kategorii ženy, s níž feminismus pracuje. Tím navázala na koncepce Michela Foucaulta. Podle ní klasický feminismus konstruuje umělý pojem žena, aby jeho prostřednictvím mohl prosazovat určité požadavky. Tato konstrukce však přitom určitý typ žen vylučuje a znehodnocuje (lesby, bezdětné, černošky, nezápadní ženy), a tím podkopává samotný feminismus jako hnutí pro všechny ženy. Představuje si, že nový feminismus by měl umět zpochybňovat vlastní předpoklady a být "nikdy nekončícím revizionismem". V tomto smyslu je Butlerová reprezentantkou postmoderního obratu na poli feminismu. Kritizovala také feministické tendence, jež reprezentuje Catherine MacKinnonová se svou kritikou pornografie a označováním pornografie za násilí vůči ženě. Takové názory jsou podle ní pouze puritánstvím převlečeným do feministického dresu. Polemika s Freudem Tvrdí, že společenskému řádu vládne "heterosexuální model", tedy ideologický systém, který určitým tělům a touhám přisuzuje "přirozenost". V průběhu devadesátých let 20. století, v době, kdy homosexuální téma vstoupilo do řady obsahů pop-kultury, Butlerová dodala ke své základní tezi, že heterosexuální model si osvojil rafinovanější prostředky. Teze o "heterosexuálním modelu" vyvěrají z polemiky s učením Sigmunda Freuda, která je v centru filozofie Butlerové. Ta tvrdí, že primárním tabu kultury není incest, jak tvrdil Freud (či Lévi-Strauss), ale tabu homosexuality. Freud tvrdil, že dítě je primárně "bisexuální" (v různých fázích jeho tvorby to mělo různý význam a nakonec to zcela popíral), tedy že dokáže získávat slast z mužské i ženské (pasivní i aktivní) pozice. Podle Butlerové se v tomto Freud mýlil, dítě je pro ni primárně homosexuální. Této homosexuality se však vzdává přijetím oidipovského řádu, což mu umožní nebýt psychotickým. Zůstane v něm (a v celé heterosexuální kultuře) ovšem stín melancholie, tesknoty po ztraceném stejnopohlavním objektu. Heterosexualita je tak vždy v zásadě potlačenou primární homosexualitou, a to, co je v kultuře běžně homosexualitou nazýváno, je jen jakýsi nutný dovětek útlaku, cosi, co vždy znovu vstoupí do hry jako "vzpomínka" při vynucování heterosexuality.

Question: Jaký ideologický systém podle Judith Butlerové vládne společenskému řádu?

Answer: heterosexuální model


Baskičtina

Context: V baskičtině se jazyk oficiálně nazývá Euskara. V současnosti existují tři možné teorie o etymologickém původu tohoto názvu, které jsou uznávány seriózními vědci a jsou probírány na fórech o baskičtině. Ve francouzštině je baskičtina běžně nazývána basque nebo dnes moderněji euskara. Ve španělštině je dokonce ještě více možností – el vasco, la lengua vasca nebo el euskera. Oba termíny – vasco a basque jsou svým původem z latinského výrazu vascones, který sám poukazuje až na řecký původ výrazu (ο (ouaskō), který poprvé použil Strabón. Termín Vascuence byl odvozen z latinského výrazu vasconĭ; během dlouhých staletí útlaku Basků získal poněkud hanlivý výraz. Je užíván v dokumentech přinejmenším od 14. století. Ve Španělsku je v současné době baskičtina uznávána jako jazyk menšiny a má status prvního úředního jazyka autonomní oblasti Baskicko a částí kraje Navarra. V minulosti však - hlavně v době vlády generála Franca - byla tvrdě potírána. Ve Francii pak není jako úřední jazyk uznávána dodnes.

Question: V jaké zemi je v současné době baskičtina uznávána jako jazyk menšiny?

Answer: Ve Španělsku


Jupiter (planeta)

Context: Je možné, že planeta má tvrdé kamenné jádro tvořené těžšími prvky. Jupiter byl prozkoumán několika automatickými sondami, nejčastěji na začátku programu Pioneer a programu Voyager, kdy všechny tyto sondy kolem planety proletěly. Později přímo k Jupiteru zamířila sonda Galileo, která kolem planety po necelých osm let obíhala. Nejnovější data pocházejí ze sondy New Horizons, která v únoru 2007 použila planetu pro zvýšení rychlosti na své cestě k Plutu. V současnosti se plánují další mise do soustavy Jupiteru, které by měly za cíl prozkoumat převážně hypotetické oceány pod ledovou kůrou jeho měsíce Europy. Jupiter má nejméně 79 měsíců. První čtyři z nich objevil v roce 1610 Galileo Galilei a nezávisle na něm pravděpodobně i Simon Marius. Jde o čtyři velké měsíce Io, Europu, Ganymed a Callisto (nyní známé jako Galileovy měsíce), u jejichž nebeského pohybu bylo zřetelné, že jeho centrem není Země. Tato skutečnost byla hlavním bodem obhajoby Koperníkovy heliocentrické teorie o pohybu planet; Galileiho vyhlášení podpory Koperníkově teorii jej dostalo do problémů s inkvizicí. Jupiter vznikl z protoplanetárního disku před 4,6 až 4,7 miliardami let. Existují dvě hlavní teorie, jak mohly velké plynné planety vzniknout a zformovat se do současné podoby. Jedná se o teorii akrece a teorii gravitačního kolapsu. Teorie akrece předpokládá, že se v protoplanetárním disku postupně slepovaly drobné prachové částice, čímž začaly vznikat větší částice až posléze balvany. Neustálé srážky těles vedly k jejich narůstání, až vznikla tělesa o velikosti několik tisíc kilometrů.

Question: Ve kterém roce objevil Galileo Galilei 4 největší měsíce Jupiteru?

Answer: 1610


Vnitřní Město (Plzeň)

Context: Vnitřní Město (Plzeň) Vnitřní Město Náměstí RepublikyLokalita Charakter část města Obec Plzeň Okres Plzeň-město Kraj Plzeňský kraj Historická země Čechy Zeměpisné souřadnice 49°45′16″ s. š., 13°22′45″ v. d. Základní informace Počet obyvatel 1 772 (2011)[1] Katastrální území Plzeň PSČ 301 00301 37 Počet domů 193 (2011)[1] Vnitřní Město Další údaje Kód části obce 406392 multimediální obsah na Commons Zdroje k infoboxu a českým sídlům.Některá data mohou pocházet z datové položky. Vnitřní Město je část statutárního města Plzeň. Je to historická část města v rozsahu vymezeném někdejšími městskými hradbami. Je součástí katastrálního území Plzeň a městského obvodu Plzeň 3. V roce 2009 zde bylo evidováno 399 adres.[2] V roce 2001 zde trvale žilo 1 863 obyvatel.[3] Reference 1 2 Historický lexikon obcí České republiky – 1869–2011. 21. prosince 2015. Dostupné online.↑ Ministerstvo vnitra ČR. Adresy v České republice [online]. 2009-10-10 [cit. 2009-10-22]. Dostupné v archivu pořízeném dne 2010-06-03. ↑ Český statistický úřad. Historický lexikon obcí ČR 1869 - 2005 - 1. díl [online]. 2007-03-03 [cit. 2010-03-22]. S. 302, 303, záznam 3-8. Dostupné online. Související články Seznam kulturních památek v Plzni-Vnitřním Městě Externí odkazy Katastrální mapa katastru Plzeň na webu ČÚZK Pahýl Tento článek je příliš stručný nebo postrádá důležité informace.Pomozte Wikipedii tím, že jej vhodně rozšíříte. Nevkládejte však bez oprávnění cizí texty. mw-parser-output .navbox-title .mw-collapsible-toggle{font-weight:normal} Statutární město Plzeň Plzeň 1: Bolevec • Severní Předměstí • Plzeň 2-Slovany: Božkov • Černice • Doudlevce • Hradiště • Koterov • Lobzy • Východní Předměstí • Plzeň 3: Doudlevce • Jižní Předměstí • Litice • Nová Hospoda • Radobyčice • Skvrňany • Valcha • Vnitřní Město •

Question: Kolik adres bylo evidováno v plzeňském Vnitřním Městě v roce 2009?

Answer: 399


Kazimír II

Context: Kazimír II. zvaný Spravedlivý (1138 - 5. květen 1194) byl polský kníže-senior vládnoucí v letech 1177 až 1194, kníže sandoměřský, mazovský, kališský a hnězdenský, pocházející z rodu Piastovců. Byl nejmladším synem polského knížete Boleslava III. Křivoústého a jeho druhé ženy Salomeny z Bergu. Jeho otec před smrtí roku 1138 rozdělil Polské knížectví mezi své syny. Jelikož se Kazimír narodil těsně před otcovou smrtí nebo již jako pohrobek, nezískal v této dělbě žádný úděl. Ten získal až po smrti svého bratra Jindřicha roku 1166, kdy měl zdědil jeho Sandoměřsko. Do Jindřichovy poslední vůle však zasáhl další bratr, kníže-senior Boleslav IV. Kadeřavý, který Sandoměřsko rozdělil na tři části; větší část si ponechal, druhou, menší, dal svému bratru Měškovi Starému a na Kazimíra zbyla jen malá část okolo města Wiślica. Celé Sandoměřsko obdržel až po Boleslavově smrti roku 1173. V roce 1177 se vzbouřil proti svému bratru, novému knížeti-senioru Měškovi. Ve svém odboji byl podporován např. slezským knížetem Boleslavem Vysokým. Měšek se stáhl do Poznaně a Kazimír ovládl Malopolsko se sídelním místem polských knížat Krakovem. V roce 1191 se Měšekznovu krátce stal polským seniorem, protože malopolská šlechta nesouhlasila se zahraniční politikou Kazimíra II., a Měšek tak získal Krakov. Sídelní město polských knížat a králů však Kazimír brzy získal zpět. Kazimír II. zemřel dne 5. května 1194. Měšek se opět pokoušel získat titul knížete seniora, tento pokus však skončil v roce 1195 bitvou u Mozgawy, kde byl sám Měšek zraněn.

Question: Jak se jmenoval otec Kazimíra II.?

Answer: Boleslava III. Křivoústého


Bezodtoká oblast

Context: Bezodtoká oblast Tento článek není dostatečně ozdrojován a může tedy obsahovat informace, které je třeba ověřit.Jste-li s popisovaným předmětem seznámeni, pomozte doložit uvedená tvrzení doplněním referencí na věrohodné zdroje. Oblast Kaspického moře je příkladem bezodtoké oblasti Bezodtoká oblast je území na zemském povrchu, které buď není odvodňováno vůbec (bezvodá oblast, např. poušť), nebo sice je odvodňováno, ale voda neodtéká do žádného moře, které by bylo částí světového oceánu. Dá se definovat i jako území nepatřící k úmoří žádného oceánu. Výskyt a charakteristika V současnosti je mezi bezodtoké oblasti počítáno přibližně 32 mil. km², což je 21,5 % z celkové zemské rozlohy souše. Nacházejí se zejména v suchých centrálních částech kontinentů, hlavně kolem obratníků. Nejrozsáhlejší souvislou bezodtokou oblastí na světě je centrální Eurasie, další se vyskytují na Sahaře, na Arabském poloostrově, v centrální Austrálii, v oblasti pouště Kalahari, ve Velké pánvi a ve středních Andách. (V jistém smyslu jsou bezodtoké také zaledněné oblasti (drtivá většina Antarktidy a Grónska), nemající povrchový odtok.) Zdaleka největší „bezodtokou“ řekou je Volha, odvodňující značnou část Ruska a ústící do Kaspického moře. Další významné toky bezodtokých oblastí jsou Ural, Těrek, Kura, Emba (vše též do Kaspického moře), Amudarja, Syrdarja (obě do Aralského jezera), Tarim (do jezera Lobnor nebo Karakošun. ), Okavango (do stejnojmenných bažin), Šari, Komaduru-Jobe (obě do jezera Čad), Medvědí řeka (do Velkého Solného jezera), Humboldtova řeka (do Humboldtova jezera), Jordán (do Mrtvého moře) nebo Desaguadero (do jezera Poopó). Bezodtoké oblasti patří vlivem své obecné suchosti a odlehlosti od moře k málo (až nejméně) zalidněným, periferním částem světa; výjimkou je především povodí Volhy, které má mírné klima a vláhy relativní dostatek.

Question: Jak lze definovat bezodtokovou oblast?

Answer: území nepatřící k úmoří žádného oceánu


Včela medonosná

Context: Údaje uvedené v tabulce jsou příkladem získaným z pozorování označených dělnic. Pokud včelstvo osiří, a nedokáže si odchovat matku, dojde k vzájemnému krmení dělnic mateří kašičkou. Tím dojde k aktivaci jejich vaječníků a takovým včelám pak říkáme trubčice. Vzhledem k tomu, že nejsou schopny se spářit s trubcem, kladou vajíčka neoplodněná, ze kterých se líhnou pouze trubci. Takové včelstvo je odsouzené k zániku, neboť tyto trubčice již nepřijmou žádnou matku. Existují sice postupy, kterými lze někdy takové včelstvo zachránit přidáním matky, ale zkušení včelaři to nedělají, neboť věková struktura těchto včelstev je vysoká a takto zachráněné včelstvo stejně zaostává. Včelaři se snaží k tomuto stavu nenechat dojít, a pokud k němu přece jen dojde, pak taková včelstva raději likvidují. Trubčí larvy v dělničích buňkách dorůstají větších rozměrů, do buněk se nevejdou, a proto včely tyto buňky protahují. Po zavíčkování jsou tyto buňky nevzhledné a říká se jim hrboplod. Trubec je včelí sameček. Měří 15–17 mm a váží okolo 220 mg. Na rozdíl od dělnic a matky nemá žihadlo. Trubci se líhnou z neoplozených vajíček, která matka naklade do trubčích buněk, odlišujících se od dělničích svou velikostí. Trubčí buňky jsou větší než dělničí a na 1 dm2 trubčích buněk jich připadá 270. Trubci žijí zpravidla jen v letním období a jejich počet postupně klesá. Ve včelstvu jich může být několik set až pár tisíc, ale nejčastější množství je okolo 500 trubců. Včelaři, kteří chovají matky, záměrně ve včelstvech odchovávají větší množství trubců, aby zvýšili pravděpodobnost oplodnění matky trubci s kvalitnějšími genetickými vlastnostmi. Na konci léta dělnice z úlu trubce vyženou z důvodu přerušení snůšky v důsledku déle trvajícího nepříznivého počasí. V zimě se tedy trubci v úlech nacházejí jen ve výjimečných případech.

Question: Kdo je ve včelstvu trubec?

Answer: včelí sameček


Pečora

Context: tok řeky s přítoky Usou a Ižmou na mapě Některá data mohou pocházet z datové položky. Pečora (rusky П, komijsky П) je řeka v Komiské republice a v Něneckém autonomním okruhu v Archangelské oblasti na severovýchodě evropské části Ruska. Je dlouhá 1809 km. Plocha povodí měří 322 000 km². Je pátou nejdelší evropskou řekou a současně největší evropskou řekou patřící k úmoří Severního ledového oceánu. Průběh toku Pramení na Severním Uralu na jihovýchodě Komiské republiky a teče severozápadním směrem. Až k ústí Uňji má horský charakter. Pod ústím Volostnice se obrací na sever a teče přes Pečorskou nížinu. Šířka doliny v místech jezerům podobných rozšíření řeky dosahuje až 10 km. V místech, kde protíná základní horniny, vytváří úzkou členitou lesnatou dolinu. Pod ústím Usy se stáčí na západ a vytváří široký oblouk se dvěma velkými kličkami. Vodnost se v tomto úseku zvyšuje na dvojnásobek a šířka koryta dosahuje 2 km. Kolem řeky jsou rozsáhlé nivní louky. Pod ústím Pižmy se směr toku mění opět k severu.

Question: Jaká je délka toku Pečora v kilometrech?

Answer: 1809


Skotsko

Context: Skotsko (skotsky a anglicky Scotland, skotskou gaelštinou Alba) je jednou ze čtyř zemí konstituční monarchie Spojeného království Velké Británie a Severního Irska, která se nachází v severní části ostrova Velká Británie. Jedinou suchozemskou hranici má s Anglií, na východě je Skotsko ohraničeno Severním mořem, na severu a západě Atlantským oceánem a na jihozápadě Severním průlivem a Irským mořem. Mimo pevninu se Skotsko rozkládá na více než 790 ostrovech, z nichž největší jsou Orkneje, Shetlandy a Hebridy. Hlavním a druhým největším městem Skotska je Edinburgh, který je jedním z největších evropských finančních center. V 18. století bylo město centrem skotského osvícenství, díky kterému se Skotsko stalo jedním z obchodních, intelektuálních a průmyslových motorů Evropy. Největším skotským městem je Glasgow, které kdysi bylo jednou z předních světových průmyslových metropolí a v současné době je součástí velké glasgowské konurbace dominující Lowlands. Ve Skotsku žije 5 144 200 obyvatel, z nichž většinu (88 %) tvoří Skotové. Úředními jazyky jsou angličtina, skotština a skotská gaelština. Skotské království bylo nezávislé až do 1. dubna 1707, kdy vytvořilo unii s Anglickým královstvím (v pouze personální unii s Anglickým královstvím bylo od roku 1603), čímž vzniklo Království Velké Británie. Tato unie byla výsledkem smlouvy o Unii z roku 1706 a vstoupila v platnost schválením zákona o Unii parlamenty obou zemí, navzdory rozsáhlým protestům v celém Skotsku. Třebaže je Skotsko součástí Spojeného království, má svůj nezávislý politický systém a vlastní soukromé i veřejné právo (skotské právo). Oddělení skotského právního a vzdělávacího systému a církve i po uzavření Unie přispělo k pokračování skotské kultury a skotské národní identity a část Skotů v čele se Skotskou národní stranou dlouhodobě usiluje o státní nezávislost na Spojeném království.

Question: Jaké je největší skotské město?

Answer: Glasgow


Kvantová elektrodynamika

Context: Kvantová elektrodynamika (anglická zkratka "QED") je nauka o pohybu elektrických nábojů (nabitých těles) v obecně proměnných elektromagnetických polích. Klasická elektrodynamika studuje elektrodynamické interakce mezi makroskopickými tělesy, kvantová elektrodynamika interakce mezi mikroobjekty (atomárních a subatomárních rozměrů). Je to kvantová teorie elektromagnetických procesů. Kvantová elektrodynamika vznikla jako teorie interakce elektromagnetického pole a pole popisujícího elektrony a pozitrony. Interakce je popsána v kvantové elektrodynamice výměnou fotonů. Je první důsledně vypracovanou kvantovou teorií silového pole. První výsledky se objevily již v 50. letech. Má význam pro rozvoj kvantové teorie, postupy jsou použity pro popis dalších interakcí (například Feynmanovy diagramy). Kvantová elektrodynamika popisuje interakci záření s hmotou (záření atomů a jejich soustav, fotoelektrický jev, Comptonův rozptyl, brzdné záření), elektromagnetické interakce mezi nabitými elementárními částicemi, reakce fotonů a podobně. Představuje teorii interakcí nabitých částic prostřednictvím fotonů jakožto kvant elektromagnetického pole. Nabitým částicím (např. elektronům a pozitronům) přitom rovněž odpovídá kvantované pole, které však nemá klasickou fyzikální analogii. Ve velmi přesné shodě s experimentálními daty objasňuje anomální magnetický moment elektronu, tj. malou odchylku od hodnoty předpovězené Diracovou rovnicí a také některé jemné efekty v atomových spektrech, které kvantová mechanika není schopna vystihnout. Feynman, Richard Phillips (1998). Quantum Electrodynamics. Westview Press; New Ed edition. ISBN 978-0-201-36075-2. Tannoudji-Cohen, Claude; Dupont-Roc, Jacques, and Grynberg, Gilbert (1997). Photons and Atoms: Introduction to Quantum Electrodynamics. Wiley-Interscience. ISBN 978-0-471-18433-1. De Broglie, Louis (1925). Recherches sur la theorie des quanta [Research on quantum theory]. France: Wiley-Interscience. Jauch, J.M.; Rohrlich, F. (1980). The Theory of Photons and Electrons. Springer-Verlag. ISBN 978-0-387-07295-1. Miller, Arthur I. (1995). Early Quantum Electrodynamics : A Sourcebook. Cambridge University Press. ISBN 978-0-521-56891-3. Schweber, Silvian, S. (1994). QED and the Men Who Made It. Princeton University Press. ISBN 978-0-691-03327-3. Schwinger, Julian (1958). Selected Papers on Quantum Electrodynamics. Dover Publications. ISBN 978-0-486-60444-2. Greiner, Walter; Bromley, D.A.,Müller, Berndt. (2000). Gauge Theory of Weak Interactions. Springer. ISBN 978-3-540-67672-0. Kane, Gordon, L. (1993). Modern Elementary Particle Physics. Westview Press. ISBN 978-0-201-62460-1.

Question: Jak se nazývá nauka o pohybu elektrických nábojů v obecně proměnných elektromagnetických polích?

Answer: Kvantová elektrodynamika


Marie Curie-Skłodowská

Context: Marie Curie-Skłodowská, rozená Maria Salomea Skłodowska, v polštině Maria Skłodowska-Curie (7. listopadu 1867 Varšava, Polsko - 4. července 1934 Passy, Haute-Savoie, Francie) byla významná francouzská vědkyně polského původu. Většinu svého života strávila ve Francii, kde se zabývala výzkumy v oblasti fyziky a chemie. K jejím největším úspěchům patří: teorie radioaktivity technika dělení radioaktivních izotopů objev dvou nových chemických prvků: radia a polonia. Pod jejím osobním vedením byly též prováděny první výzkumy léčby rakoviny pomocí radioaktivity. Curie-Skłodowská byla dvakrát vyznamenána Nobelovou cenou. Poprvé v roce 1903 obdržela cenu za fyziku za výzkumy radioaktivity spolu se svým manželem Pierrem Curie a objevitelem radioaktivity Henri Becquerelem. Podruhé jí byla udělena v roce 1911 cena za chemii za izolaci čistého radia. Maria Salomea Skłodowska byla nejmladší z pěti dětí učitelského páru Władysława a Bronisławy Skłodowských. Oba rodiče pocházeli z nižší polské šlechty (polsky szlachta). Otec studoval na univerzitě v Petrohradě a poté byl učitelem matematiky a fyziky. Matka byla žákyní jediné soukromé dívčí školy ve Varšavě. Posléze se stala učitelkou a ředitelkou té dívčí školy, na které studovala. Marie Skłodowska složila (pod tímto jménem) v roce 1891 jako první žena v historii přijímací zkoušky na fakultu fyziky a chemie pařížské Sorbonny. Přes den studovala a po večerech doučovala a vydělávala si tak na živobytí.

Question: Kde zemřela Maria Curie-Skłodowska?

Answer: Passy, Haute-Savoie, Francie


Centrální procesorová jednotka

Context: Centrální procesorová jednotka (zkratka CPU, anglicky central processing unit) je v informatice označení základní elektronické součásti v počítači, která umí vykonávat strojové instrukce, ze kterých je tvořen počítačový program a obsluhovat jeho vstupy a výstupy. Historicky byl CPU složen z velmi mnoha elektronických součástek, avšak kolem roku 1970 byly všechny potřebné obvody sloučeny do jednoho integrovaného obvodu, který je označován jako mikroprocesor. Následující článek se zabývá obecnou stavbou procesoru. Informace o současných procesorech najdete v článku mikroprocesor. Procesor, který by vykonával program zapsaný ve vyšším programovacím jazyku, by byl příliš složitý, a především omezený zaměřením daného jazyka. Proto jsou i moderní procesory stále založeny na zpracování strojového kódu, to jest nevelké sady strojových instrukcí, které více odpovídají způsobu práce procesoru (např. přesun čísla z registru do registru) než způsobu práce programátora. Každá architektura procesorů definuje svůj vlastní strojový jazyk. Například procesory x86 od firmy Intel používají jiný strojový kód než architektura ARM. Programy psané ve vyšších jazycích se obvykle překládají do strojového kódu dané architektury – ať už předem (pomoci tzv. překladače) nebo až za běhu programu (pomoci interpretu). Centrální procesorová jednotka (CPU) provádí strojové instrukce. Mezi hlavní součásti procesoru patří aritmeticko-logická jednotka, registry a řadič, který řídí činnost procesoru (načítání strojových instrukcí z paměti, jejich dekódování, provedení a uložení výsledků). V současných počítačích je obvykle několik dalších procesorových jednotek, které s hlavní procesorovou jednotkou spolupracují (zajišťují například vstup/výstup, příjem GPS signálu, komunikaci s bezdrátovou sítí Wi-Fi atd.). Má-li obvod v sobě více procesorových jednotek, je označována jako vícejádrový procesor. Ve stolních počítačích IBM PC kompatibilních se prosadily složité CISC procesory architektury x86. V přenosných počítačích naopak jednodušší RISC procesory architektury ARM, které jsou méně energeticky náročné. V malých zařízeních jako jsou kardiostimulátory nebo IoT jsou používány jednoduché procesory s vysokou integrací (system on a chip), případně jsou používány jednoúčelové procesory navržené pro konkrétní použití (např. digitální hodinky). Procesory prvních počítačů se skládaly z obvodů obsahujících množství tzv. diskrétních součástek – elektronek, tranzistorů, rezistorů a kondenzátorů. Takový procesor mohl zabírat i několik skříní. V 60. letech 20. století se začaly používat hybridní i monolitické integrované obvody, kterých bylo pro vytvoření CPU potřeba několik desítek nebo stovek.

Question: Čeho je centrální procesorová jednotka základní součástí?

Answer: počítači


Uran (planeta)

Context: Uran (latinsky Uranus) je sedmá planeta od Slunce, třetí největší a čtvrtá nejhmotnější planeta ve sluneční soustavě. Řadí se mezi plynné obry a společně s Neptunem i mezi tzv. ledové obry. Jméno má po řeckém bohu Úranovi, bohu nebes. Symboly planety Uran jsou znak ♅ (užívaný v astrologii) nebo (užívaný v astronomii). I přes to, že je možné Uran za příznivých podmínek pozorovat pouhým okem na noční obloze, nebyl antickými astronomy rozpoznán jako planeta, ale byl považován za hvězdu kvůli pomalé rychlosti a slabé záři. Objev Uranu ohlásil William Herschel 13. března 1781, čímž poprvé v moderní době posunul známé hranice sluneční soustavy. Chemickým složením se Uran podobá Neptunu. Obě planety mají rozdílné zastoupení plynů oproti Jupiteru či Saturnu. Přesto je atmosféra Uranu složením podobná atmosféře Jupiteru či Saturnu. Tvoří ji převážně plynné formy vodíku a hélia, ale obsahuje i výrazný podíl vody, čpavku či metanu se stopami uhlovodíků. Atmosféra Uranu je nejchladnější atmosférou ve sluneční soustavě, minimální teploty se pohybují okolo -224 °C. Její struktura je vrstevnatá: v nejnižších patrech se nacházejí mraky vody, ve svrchních patrech mraky tvořené především metanem. Sama planeta je nejspíše složena především z ledu a kamení. Podobně jako další plynné planety má i Uran planetární prstence, magnetosféru a obíhá ho řada měsíců. Zvláštností Uranu je sklon jeho rotační osy: osa leží téměř v rovině, ve které planeta obíhá. Severní a jižní pól se proto nacházejí v oblastech, jež jsou u jiných planet charakteristické pro rovník. Při pohledu ze Země se proto občas stane, že se prstence Uranu jeví jako terč s Uranem ve středu. Když v roce 1986 kolem Uranu proletěla sonda Voyager 2, nepozorovala v atmosféře planety žádné větší množství mračen a bouřkových systémů, což je typické pro jiné plynné obry. Pozemská pozorování však přinesla náznaky sezónních změn počasí, s čímž souvisí i větry vanoucí v atmosféře. Ty mohou dosahovat rychlosti až 900 km/h. Předpokládá se, že Uran vznikl stejným procesem jako Jupiter z protoplanetárního disku před 4,6 až 4,7 miliardami let. Existují dvě hlavní teorie, jak mohly velké plynné planety vzniknout a zformovat se do současné podoby: teorie akrece a teorie gravitačního kolapsu. Teorie akrece předpokládá, že se v protoplanetárním disku postupně slepovaly drobné prachové částice, čímž začaly vznikat větší částice a posléze balvany.

Question: Kdy William Herschel ohlásil objev Uranu?

Answer: 13. března 1781


BusyBox

Context: BusyBox BusyBox Ukázka příkazové řádky BusyBoxuVývojář Erik Andersen, Rob Landley, Denys Vlasenko a další Aktuální verze 1.32.1 (1. ledna 2021) Operační systém Unix-like Vyvíjeno v C Typ softwaru Linux pro embedded systémy Licence GNU GPLv2 (verze 1.2.3 a novější[1]) Web www.busybox.net Některá data mohou pocházet z datové položky. BusyBox je svobodný program pod licencí GNU GPLv2, určený pro UN*Xové systémy. Jedná se o příkazový procesor, který má v sobě vestavěné implementace mnoha standardních unixových příkazů, podobně jako GNU Core Utilities. Cílem jeho návrhu bylo vytvořit všestranný malý program, který se v kombinaci s linuxovým jádrem bez potřeby dalších programů bude blížit použitelnosti běžného systému, ale vzhledem k malým nárokům bude dobře použitelný ve vestavěných systémech. Dějiny Původní verzi BusyBoxu napsal Bruce Perens v roce 1996, když chtěl vyrobit kompletní bootovatelný systém na jedinou disketu, který by sloužil zároveň jako záchranná disketa a zároveň jako instalační program systému Debian. Postupem času se z BusyBoxu stal fakticky standardní shell pro instalátory distribucí Linuxu i pro Linux ve vestavěných systémech. Protože každý samostatný spustitelný binární soubor (obvykle ve formátu ELF) v Linux obsahuje i několik kilobajtů nadbytečných dat, je použití BusyBoxu, který poskytuje základní funkčnost více než dvou stovek drobných utilit, využívanou možností jak ušetřit znatelně místa. Vlastnosti BusyBox implementuje funkčnost většiny programů požadovaných Single UNIX Specification a ještě řady programů navíc. Vlastním shellem je u BusyBoxu ash shell. BusyBox je jediným souborem, volání jeho různých podob se ovšem uskutečňuje transparentně použitím symbolických nebo pevných odkazů vedoucích ze jmen implementovaných programů. Příkazy ash awk cat chmod cp date dd df dmesg echo egrep fgrep getty grep gunzip gzip init kill ln login ls mdev mkdir — Vytvoří složku more mount — Připojí souborový systém mv nc netstat ntpc ntpsync nvram pidof ping ps pwd rm rmdir rstats sed sh sleep sync tar touch udhcpc umount — Odpojí souborový systém uname usleep vi — Textový editor watch zcat Reference ↑ http://www.busybox.net/license.html V tomto článku byl použit překlad textu z článku BusyBox na anglické Wikipedii.

Question: Pro jaké operační systémy je určen BusyBox?

Answer: UN*Xové systémy


Josef Antonín Plánický

Context: Josef Antonín Plánický Josef Antonín PlánickýZákladní informace Narození 27. listopadu 1691 ManětínHabsburská monarchie Habsburská monarchie Úmrtí 17. září 1732 Freising Bavorské kurfiřtství Žánry duchovní hudba Povolání hudební skladatel, zpěvák a dirigent Nástroje hlas Některá data mohou pocházet z datové položky. Josef Antonín Plánický (27. listopadu 1691 Manětín[1] – 17. září 1732 Freising) byl český zpěvák a hudební skladatel. Život Byl synem manětínského kantora a varhaníka Jaroslava Plánického. Základní hudební vzdělání získal v rodině. Studoval patrně na některé z jezuitských škol. V roce 1715 se stal vychovatelem v rodině Václava Josefa Lažanského a jeho manželky Marie Gabriely Černínové z Chudenic na zámku v Manětíně. Po pěti letech požádal o propuštění ze služby a vystřídal zaměstnání na několika místech v Čechách, na Moravě a v Rakousku. Roku 1720 se objevuje již s rodinou v hornobavorském Freisingu a na přímluvu kanovníka Phillipa Franze Lindmayera se stal tenoristou v biskupské kapele. Jeho povinností byla i hra v instrumentálních souborech a hudební výuka chlapců v semináři. Tady zkomponoval své nejslavnější a vlastně jediné v úplnosti dochované dílo, sbírku dvanácti duchovních árií Opella ecclesiastica. V roce 1724 byl rovněž pověřen napsat slavnostní operu k oslavám tisíciletého jubilea biskupství: Zelus divi Corbiniani Ecclesiae Frisigensis Fundamentum. Ta byla s úspěchem provedena, ale do dnešních dnů se nedochovala. Rovněž je známo, že zkomponoval četné litanie, moteta, Te Deum, Rekviem, ale i zábavnou společenskou hudbu zvanou musica navalis pro pražské vyjížďky po Vltavě.

Question: Byl Josef Antonín Plánický hudební skladatel?

Answer: Josef Antonín Plánický (27. listopadu 1691 Manětín[1] – 17. září 1732 Freising) byl český zpěvák a hudební skladatel.


Lysá hora (Moravskoslezské Beskydy)

Context: V roce 1880 vznikla na Lysé hoře útulna Albrechta Habsburského, což se stalo zdrojem určité závisti části českých turistů, kteří "německou" (tehdy míněno habsburskou) chatu ignorovali. Proto v roce 1935 vznikla na vrcholu chata Klubu českých turistů nazvaná podle Petra Bezruče Bezručova chata (na Lysé hoře), ačkoliv sám Petr Bezruč navštívil pouze "německou" chatu a v případě "české" se odmítl i účastnit jejího otevření. V roce 1948 byly obě znárodněny (chata Albrechta Habsburského přejmenována na Slezskou chatu) posléze sjednoceny a v letech 1972 a 1978 postupně obě do základů vyhořely. V dalších letech poskytovaly turistům na vrcholu služby bufet Šantán, turistická ubytovna Kameňák a Horská chata Lysá hora zvaná "Plesnivka", která byla rozebrána v roce 2011. V letech 2012–2015 byla Klubem českých turistů nákladem 32 milionů korun znovu postavena a v září 2015 otevřena Bezručova chata. Následně byl zbourán známý Šantán, který byl provizorní náhradou vyhořelé původní Bezručovy chaty. Na místě bývalé Plesnivky stojí nyní nová Chata Emila Zátopka – Maratón. Na Lysé hoře stojí i stanice horské služby s provozem o víkendu a svátcích. Od roku 1897 se provádějí meteorologická měření (nová budova českého hydrometeorologického ústavu je zde od roku 1954). Od roku 1980 funguje i telekomunikační vysílač vysoký 78 metrů tvořící charakteristickou dominantu Lysé hory. Na hřebeni pod Lysou horou se nachází mohyla Ivančena (925 m) na památku popravených skautů. V rámci cvičného letu prolétávala 21. května 1964 kolem Lysé hory dvě vojenská letadla MIG-19S. Jedno z nich v mlze narazilo do bočního hřebene Lysé. Třiatřicetiletý pilot, major Vlastimil Zaydlar, se nestačil katapultovat a při neštěstí zemřel. Lysá hora leží v historické zemi Slezsko. Lysá hora je nejvyšší horou Těšínského Slezska. Lysá hora byla nejvyšší horou Protektorátu Čechy a Morava. Lysá hora je třetí nejprominentnější českou horou. Úplně celá hora je v povodí řeky Ostravice. Na Lysé hoře byla zaznamenána nejvyšší sněhová pokrývka v Česku, měřila 491 cm a bylo to v březnu roku 1911. Podle pověsti se na Lysé hoře slétaly čarodějnice z celého Slezska a k smrti utancovaly každého zabloudilce, který se připletl k jejich rejům. Českého básníka Petra Bezruče hora a kraj Beskyd inspirovaly k příznačným básnickým sbírkám. Po Bezručovi je také pojmenován i nejstarší turistický výšlap v Evropě, tzv. Bezručův výplaz, který se na podzim v roce 2008 konal již popadesáté. Ve vesnici Pražmo, asi 7 km severo-severovýchodně od vrcholu Lysé hory, je pochována Maryčka Magdónová, známá z několika jeho básní.

Question: Jak se jmenuje nejvyšší hora Moravskoslezských Beskyd?

Answer: Lysá hora


Tereziánský katastr

Context: Tereziánský katastr Tereziánský katastr je označení pro dvě aktualizace rustikálního katastru (tj. soupisu půdy, kterou měli poddaní v dědičném nájmu), ke kterým došlo za panování Marie Terezie v letech 1741–1748 (První tereziánský katastr rustikální, též Třetí berní rula) a 1748–1757 (Druhý tereziánský katastr rustikální, též Čtvrtá berní rula). Pod tímto názvem byl užíván v Čechách, katastr pro Moravu je znám pod názvem „Rektifikační akta“. K vytváření aktualizací původní berní ruly vedly především dvě okolnosti: Berní rula byla vytvořena za pouhé tři roky (1653–1656), což způsobilo, že se do ní dostala celá řada chyb a nepřesností. Jejím hlavním nedostatkem bylo, že nebrala v potaz rozdílnou bonitu (úrodnost) půdy v různých oblastech. Berní rula zachycovala pouze rustikální (poddanskou) půdu, nikoli půdu dominikální (panskou) . První tereziánský katastr z r. 1748 zachycoval pouze rustikální půdu a v otázce bonity odstranil pouze některé nejvýraznější nedostatky berní ruly. Teprve druhý tereziánský katastr z r. 1757 zahrnul jak rustikální, tak dominikální půdu a kvalitně zachytil bonitu půdy (rozdělil ji do osmi kategorií podle úrodnosti, což je dokonce více než dnešní katastry). Při tvorbě katastru docházelo ojediněle i ke tvorbě map, které ale nebyly zpracovány podle jednotného stylu. Uložení Tereziánský katastr se spolu s ostatní pomocnou dokumentací nachází pro Čechy v Národním archivu v Praze a pro Moravu v Moravském zemském archivu v Brně. Sumáře byly vydány v tištěné podobě (viz níže). Literatura a edice Tereziánský katastr český. Sv. 1, Rustikál (kraje A-CH). (Edd. Aleš Chalupa a kol.). Praha, Archivní správa Ministerstva vnitra, 1964. 323 s. (Edice berních katastrů českých, moravských, slezských. Sv. 2) Tereziánský katastr český. Sv. 2, Rustikál (kraje K-Ž). Sumář a rejstřík. (Edd. Aleš Chalupa a kol.). Praha, Archivní správa Ministerstva vnitra ČR, 1966. 524 s. (Edice berních katastrů českých, moravských, slezských.

Question: Kolikátý v pořadí byl Tereziánský katastr z roku 1757?

Answer: druhý


Permafrost

Context: Věčně zmrzlá půda, známá také pod anglickým termínem permafrost (slovo vzniklé sloučením "permanent" a "frost(y)", neboli stále zmrzlý) nebo pergelisol je půda v polárních oblastech, která ani v létě nerozmrzá. Je to nejsvrchnější část litosféry, která má po dobu dvou let teplotu 0 °C a nižší. Mocnost permafrostu je od několika cm až po 1 450 m (promrzá nejen vlastní půda, ale i podloží) a značně kolísá od místa k místu. Na permafrostu je vegetace omezena hloubkou, do jaké permafrost v létě rozmrzá. V polárních oblastech se permafrost vyskytuje v oblastech věčného ledu a v oblasti tundry. V tundře přes krátké léto povolí povrchový led a na tenké vrstvě zeminy třeba i odkvetou byliny, zatímco podloží zůstává zmrzlé trvale. V oblastech s teplejšími léty se vyskytuje i tajga. Pohyb půdy po permafrostu pak může způsobit fenomén zvaný opilý les. Jde o biotopy např. asijských sobů, losů nebo severoamerických karibu. Permafrost se může vyskytovat i pod mořskou hladinou: Vznikl v poslední době ledové, na jejímž konci byl zatopen díky zvýšení hladiny oceánů. Teplota moře v současné době nestačí k roztání, a tak permafrost stále přetrvává. Permafrost je znám jak ze Země, tak i z dalších vesmírných těles jako například z Marsu či Měsíce.S permafrostem jsou spojeny specifické geomorfologické formy jako kamenné věnce, bajdžarachy, kryoplanační terasy nebo pingo. == Rozšíření permafrostu == Podle plochy, kterou zabírá, rozlišujeme permafrost: souvislý – tam, kde zabírá více než 80 % plochy; průměrná roční teplota (MAAT) je zde nižší než 0 °C nesouvislý – tam, kde zabírá 30–80 % plochy sporadický (ostrovní)– zabírá méně než 30 % plochyNa rozšíření permafrostu má vliv: orientace svahů – více se tvoří v extrémně zastíněných oblastech severních nebo východních svahů bloková pole, kamenná moře (snižují teplotu okolí o 4–7 °C) svahy se sklonem menším než 30° místa s výskytem sněžníků (akumulací sněhu) == Přírodní rizika spojená s permafrostem == Existence věčně zmrzlé půdy komplikuje zakládání staveb a těžbu surovin, jelikož v letním období dochází k rozmrzání svrchní části permafrostu, který se stává pohyblivým. Následný půdotok (soliflukce) je stavební pohromou, protože činí podloží staveb nestabilním (tzv. termokras). Konstrukčním řešením staveb v permafrostu je pevné zakotvení staveb do oblastí, kam nedosahuje letní rozmrzání. Je také nutno dům kvalitně odizolovat od země, jinak se může důsledkem vytápění stavby roztavit voda v permafrostu, následně náhle dojde k jejímu průniku do budovy, vytopení a zhroucení budovy.

Question: Může se permafrost vyskytovat i pod mořskou hladinou?

Answer: Permafrost se může vyskytovat i pod mořskou hladinou:


Synekdocha

Context: Synekdocha (řecky syn-ek-doché, sdílená, spolu míněná část) je jazyková či rétorická figura, při níž je název celku použit pro označení části nebo naopak název části pro označení celku. Například "noční nebe zářilo" místo hvězdy svítily nebo "pod rodnou střechou" místo v domě. Synekdocha patří mezi tropy a blízce souvisí s metonymií, takže se někdy pokládá za její zvláštní případ. Při přesnějším rozlišování je synekdocha použití názvu části pro celek nebo opačně, použití nadřazeného nebo podřazeného pojmu, kdežto metonymie předpokládá myšlenkové nebo věcné spojení mezi oběma názvy a metafora znamená použití nepříbuzného pojmu z jiné oblasti. Celek místo části (lat. totum pro parte) "Celé město bylo na nohou" místo "všichni lidé ve městě" "Sál rázem ztichl" místo "všichni v sále" "Otevřete! Policie! " místo "Otevřete, tady policista! " "Praha vyhlásila stav pohotovosti." místo "Hygienická stanice vyhlásila stav pohotovosti pro Prahu." "Vztahy mezi Washingtonem a Teheránem" místo "vztahy politických špiček USA a Íránu" "Pentagon. " místo "lidé v nejvyšším velení ozbrojených sil Spojených států amerických" "Wall Street" místo "nejvýznamnější korporace obchodující na amerických a světových burzách" Část místo celku (lat. pars pro toto) "Mít střechu nad. hlavou" místo "mít domov, byt" "Hlava na hlavě" místo "mnoho lidí" "A v létě tyčí se tu kukuřičná zrna" místo "vzrostlé kukuřice" (V. Nezval.

Question: Jak se nazývá jazyková figura, při které je název celku použit pro označení části nebo naopak?

Answer: Synekdocha


Chráněná krajinná oblast Žďárské vrchy

Context: Další informace Web www.zdarskevrchy.ochranaprirody.cz Obrázky, zvuky či videa v Commons Některá data mohou pocházet z datové položky.Tento box: zobrazit • diskuse Chráněná krajinná oblast Žďárské vrchy se rozkládá na pomezí Pardubického kraje a kraje Vysočina, přibližně mezi městy Hlinsko, Přibyslav, Žďár nad Sázavou, Nové Město na Moravě a Polička. Její rozloha je 709 km², byla vyhlášena v roce 1970. Na severozápadě na ni bezprostředně navazuje Chráněná krajinná oblast Železné hory. Chráněné území pokrývá nejvyšší, severovýchodní část Českomoravské vrchoviny, tedy Žďárské vrchy a přilehlé vrchoviny. Krajina na většině území je vrchovinná až pahorkatinná s nadmořskými výškami 490 – 836 m. Nejvyšším bodem CHKO je vrch Devět skal (836 m). Vrcholy jsou převážně zaoblené (ve vrcholových partiích však často najdeme skalní bloky), svahy povlovné, údolí mělká a široká. Krajina si zachovala poměrně vyvážený ráz. Jedná se oblast přirozené akumulace vod: pramení zde řada českých a moravských řek (Sázava, Chrudimka, Doubrava, Svratka a Oslava) a prostírá se tu několik rybničních soustav (největší rybníky jsou Velké Dářko, Veselský rybník, Matějovský rybník, rybníky Řeka a Medlov.

Question: Jaká je rozloha Chráněné krajinné oblasti Žďárské vrchy v kilometrech čtverečních?

Answer: 709


Olymp

Context: Olymp (řecky Ό) je pohoří nacházející se v Řecku. Nejvyšší hora pohoří je Mytikas (2917 m). Tyčí se nad Soluňským zálivem mezi údolími řek Pinios a Aliakmon. Severní a západní hranici pohoří vymezuje tok řeky Mavroneri, která tak odděluje Olymp od masivu Pieria. Na jihu tvoří hranici pohoří údolí řeky Pleria, dělící nižší část pohoří - Kato Olympos - od skupiny Ossa. Soluňský záliv ohraničuje Olymp od východu. Složení horstva je tvořeno několika plášti. V jádru se nacházejí krystalické horniny (žula, břidlice), jež jsou ve vnějších vrstvách obaleny vápencovými usazeninami. Na pohoří je dodnes patrno původní zalednění, ač se nachází na jihu Evropy. Výrazné jsou zejména stopy ve formě silného zvětrávání hornin a svahů, nápadné věže a skalní útvary. Geograficky je masiv řazen do Thrácko-makedonské soustavy. Pohoří je tvořeno jediným, vějířovitě tvarovaným hřebenem skládajícím se ze sedmi vrcholů. Tento hřeben výrazně převyšuje blízké údolí Kania, kterému tvoří dominantu. Hlavní hřeben je tvořen sedmi nejvyššími vrcholy. Dalších 46 vrcholů v pohoří Olymp převyšuje hranici 2000 metrů a 47 má výšku mezi 1000-2000 metry. Mytikas (2917 m) Stefani (2911 m) Skolios (2903 m) Skala (2866 m) Agios Antonis (2815 m) - na vrcholu je meteorologická stanice a horská služba Profitis Ilias (2803. m) - na vrcholu je malá kaple Toumba (2785 m) Okolí hory bylo již v roce 1938 prohlášeno za národní park z důvodu bohaté fauny (vlk, dravci) a flory, v níž jsou zastoupeny i endemické druhy (borovice černá, druhy alpínek aj.). Pro většinu Řeků má Olympos až posvátný význam. Olymp je také známý z řecké mytologie jako sídlo řeckých bohů: Dia, Afrodíté, Héra, Athény, Herma a dalších. Když zuřila válka mezi bohy a Titány, bohové se usadili na hoře Olymp a Titáni na hoře Othrys. První novodobý zdokumentovaný výstup na nejvyšší bod masivu Olympu Mytikas uskutečnili v r. 1913 Švýcaři Daniel Baud Bovy a Frédéric Boissonas, doprovázení Řekem Christosem Kakalosem. Poslední ze čtyř olympských štítů, Stefani, zdolal v r. 1921 švýcarský topograf M. Kurz, doprovázený opět Ch. Kakalosem. Řecké hory Obrázky, zvuky či videa k tématu Olymp ve Wikimedia Commons Slovníkové heslo Olymp ve Wikislovníku

Question: Kdo podle řecké mytologie sídlil na Olympu?

Answer: řeckých bohů


Anne LaBastille

Context: 20. listopadu 1935Montclair Úmrtí 1. července 2011 (ve věku 75 let)Plattsburgh Alma mater Colorado State UniversityCornellova univerzitaCornell University College of Agriculture and Life Sciences Povolání spisovatelka, fotografka a ekoložka multimediální obsah na Commons Některá data mohou pocházet z datové položky.Chybí svobodný obrázek. Anne LaBastille:Mlhavé ráno na jezeru Twitchell, říjen 1973, projekt Documerica, archiv NARA Anne LaBastille (20. listopadu 1935 Montclair New Jersey - 1. července 2011 Plattsburgh New York)[1] byla americká spisovatelka, fotografka a ekoložka. Byla autorem více než deseti knih, například: Woodswoman (více dílů), Beyond Black Bear Lake, Assignment:Wildlife a Women of the Wilderness. Napsala více než 150 populárních článků a více než 25 vědeckých prací. V roce 1969 získala doktorát v oboru ekologie na Cornellově univerzitě a titul B.S. na Conservation of Natural Resources from Cornell (1955).[2][3] Získala ocenění World Wildlife Fund a klubu Explorers Club za své průkopnické práce v ekologii divoké zvěře ve Spojených státech a v Guatemale. Byla dopisovatelkou pro Sierra Club a National Geographic, stejně jako přispívala do mnoha jiných časopisů. Získala licenci státu New York jako průvodce v roce 1970 a nabízela průvodcovské služby pro turisty jedoucí kánoí po Adirondacks. Po více než čtyřicet let uspořádala řadu workshopů a přednášek a procaovala pro mnoho organizací pro ochranu přírody. Cestovala po celém světě a spolupracovala s mnoha neziskovými organizacemi s cílem zmírnit ničivé účinky kyselých dešťů a znečištění jezer a proti likvidaci volně žijících zvířat. Byla také známou fotografkou divoké zvěře a její práce se objevily v mnoha publikacích přírodě. Během 70. let se podílela na projektu DOCUMERICA americké agentury pro ochranu životního prostředí. Život a dílo Narodila se v Montclair v New Jersey.[4] Zemřela v Plattsburghu, New York. Projekt Documerica Byla součástí projektu DOCUMERICA americké agentury pro ochranu životního prostředí.

Question: Na které univerzitě získala Anne LaBastille doktorát v oboru ekologie?

Answer: na Cornellově univerzitě


Listopad 1989

Context: Východní Německo Východní Německo, Československo Československo Cíl odstranění komunistické diktatury Listopad 1989 je v myslích více než 30 milionů obyvatel tehdy existujících států NDR a Československa zapsán jako období významných společenských změn. V listopadu roku 1989 v podstatné části střední a východní Evropy vyvrcholil proces pádu komunisticých režimů. Události Sametová revoluce na Václavském náměstí Změny totalitních režimů k počátkům demokracie, tehdy již proběhlé v Maďarsku a Polsku, zasáhly také tehdejší Československo a NDR (východní Německo). Dne 9. listopadu padla berlínská zeď, po celém světě známý symbol komunistické totality a nyní i jejího pádu. V Praze byla 17. listopadu, v den 50. výročí událostí listopadu 1939, policií brutálně zastavena studentská demonstrace a tím byl započat proces označovaný jako „sametová revoluce“. I přes berlínskou symboliku a československou „sametovou revoluci“ je ovšem listopad 1989 lokální pojem, neboť Polsku došlo ke politicko-společenským i ekonomickým změnám už na jaře 1989 a první svobodné volby tam proběhly (byť jen do poloviny parlamentu) již 4. června 1989.

Question: Obdobím čeho byl Listopad 1989?

Answer: období významných společenských změn


Sovětský svaz?fbclid=IwAR26NqBO1vFL XHjvlk JSt3ia7nP -gV8NfChjal92edn4L9vsLj24f2To

Context: Turkmenistán Republika Tádžikistán Kyrgyzská republika Estonská republika (sporné) Lotyšská republika (sporné) Litevská republika (sporné) Sovětský svaz (rusky С С, Sovětskij Sojuz), plným názvem Svaz sovětských socialistických republik (rusky С́з С́т С́ч Р́б, Sojuz Sovětskich Socialističeskich Respublik), zkratkou SSSR (rusky С), byl eurasijský stát se socialistickým zřízením, který existoval v rozmezí let 1922 až 1991 na většině území dřívějšího Ruského impéria. Sovětský svaz měl ve své ústavě zakotvenou vedoucí roli komunistické strany, která byla dominantní politickou silou do roku 1991. Ačkoliv byl Sovětský svaz nominálně unií svazových republik s hlavním městem v Moskvě, ve skutečnosti šlo o silně centralizovaný stát. Říjnová revoluce v listopadu 1917 vedla k pádu Ruského impéria a odstranění prozatímní vlády. Poté, co bolševici zvítězili v občanské válce, byl v prosinci 1922 založen Sovětský svaz, sdružující Ruskou sovětskou federativní socialistickou republiku, Ukrajinskou, Běloruskou sovětskou socialistickou republiku a Zakavkazskou federativní socialistickou republiku. V následujících letech byly vytvořeny další sovětské republiky ve Střední Asii. Po smrti prvního sovětského vůdce Vladimira Iljiče Lenina v roce 1924 se dalším vůdcem země stal Josif Vissarionovič Stalin, který zahájil rozsáhlou industrializaci, spojenou s plánovanou ekonomikou a politickým útlakem; v tzv. gulazích tehdy zahynulo několik milionů lidí.

Question: Jakou zkratku měl Sovětský svaz?

Answer: SSSR


Miroslav Jůza

Context: Miroslav Jůza Miroslav Jůza Narození 22. ledna 1943Čebín Úmrtí 13. ledna 2012 (ve věku 68 let) multimediální obsah na Commons Některá data mohou pocházet z datové položky. Přehled medailí Evropské halové hry bronz EHH 1968 3 x 1000 m Mistrovství ČSSR v atletice stříbro MČSSR 1962 běh na 1500 m stříbro MČSSR 1964 běh na 1500 m stříbro MČSSR 1965 běh na 1500 m bronz MČSSR 1966 běh na 1500 m stříbro MČSSR 1967 běh na 5000 m Miroslav Jůza (22. ledna 1943, Čebín – 13. ledna 2012[1]) byl československý atlet, běžec, který se věnoval středním tratím. V roce 1968 získal bronzovou medaili na třetím ročníku evropských halových her v Madridu ve štafetovém závodě na 3 x 1000 metrů. Třikrát se stal vítězem mezinárodního závodu Běh Lužánkami, který se koná od roku 1946 v Brně.[2] Po celou dobu své atletické kariéry (kterou ukončil v roce 1971, byl členem oddílu Zbrojovka Brno, jeho trenérem byl Jiří Šrámek. Reference ↑ Profil na atletickytrenink.cz. www.atletickytrenink.cz [online]. [cit. 2010-06-22]. Dostupné v archivu pořízeném dne 2009-09-10. ↑ ČESTNÁ LISTINA VÍTĚZŮ HLAVNÍHO ZÁVODU BĚHU LUŽÁNKAMI. www.behluzankami.cz [online]. [cit. 2010-06-22]. Dostupné v archivu pořízeném dne 2010-02-23. Pahýl Tento článek je příliš stručný nebo postrádá důležité informace.Pomozte Wikipedii tím, že jej vhodně rozšíříte. Nevkládejte však bez oprávnění cizí texty.

Question: Kde se koná od roku 1946 Běh Lužánkami?

Answer: Brně


Organela

Context: Organely jsou drobné mikroskopické útvary uvnitř buněk, se specifickou funkcí, které jsou funkční obdobou orgánů u živočichů. Nejde však o skutečné orgány, ty jsou totiž tvořeny tkáněmi (u živočichů) nebo pletivy (u rostlin), složenými z jednotlivých buněk. Buňka je rozčleněna (kompartmentována) na mnoho takových organel, které mají v buňce vždy svou specifickou úlohu. Organely jsou dle převažující definice takové buněčné struktury, které jsou obalené vlastní membránou. Organely jsou dle takové definice převážně výsadou tzv. eukaryotických buněk, což jsou buňky tvořící tělo živočichů, rostlin, hub a prvoků. Naopak bakterie a archebakterie obvykle membránové útvary uvnitř svých buněk nemají (tzv. mesozomy jsou zřejmě artefakty vzniklé při přípravě buněk na elektronovou mikroskopii, určitými výjimkami mohou být neobvyklé karboxyzomy, magnetozomy a jádra připomínající útvar planktomycet). Prvním vědcem, který použil slovo "organela" (zdrobnělina ze slova orgán, jakoby "malý orgán") pro označení buněčných struktur, byl pravděpodobně německý zoolog Karl August Möbius (používá výraz "organula" jako množné číslo od lat. "organulum"). Z kontextu je zřejmé, že tento výraz používá pro rozmnožovací útvary v buňkách jednobuněčných prvoků (aby tak zdůraznil rozdíl mezi orgány mnohobuněčných a organelami jednobuněčných). Trvalo několik let, než se termín organulum uchytil pro subcelulární (podbuněčné, menší než buňka) struktury i v buňkách mnohobuněčných organizmů, například v lidských buňkách. Knihy napsané kolem roku 1900 stále používají označení "buněčné orgány". V následujících letech se postupně organela stávala známějším a známějším označením a kolem roku 1920 už takto byly označovány struktury umožňující pohyb (např. bičík) a další struktury na buňkách např. nálevníků. V této době použil Alfred Kühn označení "organela" také pro centriolu. Současná definice organely vykrystalizovala až poměrně pozdě, načež byly za organely považovány ty buněčné struktury, které jsou obklopeny membránou. Některé práce však stále používají starší definici, podle níž je organela jakákoliv funkční jednotka uvnitř buněk. Organely s DNA neboli semiautonomní organely v širším slova smyslu jsou obklopeny dvěma nebo více membránami. V současné době se obecně uznává jejich vznik procesem endosymbiózy a existují pozorování nově vznikajících semiautonomních organel, například nový vznik chloroplastů u prvoka Paulinella chromatophora. Jádro (karyon, nucleus) je kryto dvouvrstvou jadernou membránou, s póry tvořenými speciálními bílkovinami. Mají za úkol usnadnit transport makromolekul (zejména RNA). V jádře je uložen chromatin (DNA) - v době dělení buňky se organizuje do formy chromozomů, dále jadérko, ribozomy a karyolymfa. Jeho funkcí je tedy uchování genetické informace a na jejím základě řízení funkcí buňky. Jádro lze najít pouze u eukaryot. Lze v něm najít jadérko, jehož funkcí je tvorba rRNA (ribozomální RNA) a účast na regulaci buněčného dělení.

Question: Kdo byl pravděpodobně prvním vědcem, který použil slovo organela?

Answer: Karl August Möbius


Kontinent

Context: Kontinent Mapa světa zobrazující 6 barevně odlišených kontinentů Světadíl nebo kontinent (z latinského contineō, -ē, což znamená držím pohromadě) je velkou souvislou pevninskou masou na povrchu Země. Rozlišuje se maximálně sedm kontinentů (podle rozlohy): Asie, Afrika, Severní Amerika, Jižní Amerika, Antarktida, Austrálie a Evropa, podle jiného dělení se považuje za jeden kontinent Amerika a/nebo Eurasie, případně Eurafrasie. Česká zeměpisná škola rozlišuje 5 kontinentů a 7 světadílů. Jelikož neexistuje žádný standard pro definici kontinentu, různé kultury a vědní obory mají odlišné seznamy toho, co považují za kontinent. Všeobecně uznané charakteristiky kontinentu jsou: musí jít o rozlohou velké území, musí sestávat z neponořené pevniny a musí mít geologicky význačné hranice (v úvahu se můžou kromě moří či hor brát např. i litosférické desky). Zatímco podle některých existuje pouze 4 nebo 5 kontinentů (například OSN), ve světě se nejčastěji uvádí 7 (západoevropský svět), resp. 6 (východoevropský svět). Dvěma nejčastějšími neshodami v udávání počtu kontinentů jsou otázky, mají-li se Evropa a Asie počítat odděleně nebo dohromady jako Eurasie, a mají-li Severní a Jižní Amerika být považovány za dva kontinenty nebo za jediný. Několik geografů[kterých? ] také navrhlo seskupit Evropu, Asii a Afriku do jediného kontinentu, Eurafrasie (v geopolitice se jí rovněž říká světový ostrov). Pro laiky se situace stává ještě více matoucí tím, že v případě Ameriky se paralelně používá výrazů Latinská Amerika a zejména Střední Amerika, které sice označují jisté části Ameriky, ne však nějaký kontinent. Česká zeměpisná škola spory v počtu kontinentů většinou řeší vydělením dvou různých termínů: kontinent a světadíl. Zatímco za kontinent (5×) je považována souvislá část souše obklopená světovým oceánem a tvořená pevninským typem zemské kůry (kontinentální kůra), světadíl (7×) je vnímán jako oblast se samostatným geografickým a historickým vývojem.[1]

Question: Co je kontinent?

Answer: je velkou souvislou pevninskou masou na povrchu Země


William Henry Bragg

Context: Sir William Henry Bragg (2. července 1862, Westward u Wigtonu, hrabství Cumbria - 10. března 1942, Londýn), otec Williama Lawrence Bragga, byl britský fyzik, zakladatel rentgenové strukturní analýzy a rentgenové spektroskopie. V letech 1935 - 1940 byl prezidentem Royal Society. Zabýval se zejména pohlcováním a ionizací radioaktivního záření v závislosti od vzdalenosti od zdroje záření, schopností materiálů brzdit elektrony v závislosti od atomového čísla materiálu (tzv. Braggův-Grayův vztah), rentgenovým zářením, které dlouho považoval za proud částic. Spolu se synem v roku 1913 vyvinuli Braggovu metodu (metodu otočného krystalu) na určovaní krystalové struktury pomocí rentgenového záření a na měření vlnové délky. Metoda umožnila zjistit krystalovou strukturu mnohých anorganických látek, např. diamantu či kamenné soli. Za tento objev dostali roku 1915 Nobelovu cenu za fyziku. Napsal například Studies in radioactivity, X-rays and crystal structure (spolu se synem), The world of sound, Concerning the nature of things, Old trades and new knowledge, The universe of light. "Z fyzikálního hlediska je láska podmíněna dvěma přírodními jevy. Přitažlivostí a třením." Lubomír Sodomka, Magdalena Sodomková, Nobelovy ceny za fyziku, Praha : SET OUT, 1997. ISBN 80-902058-5-2 Obrázky, zvuky či videa k tématu William Henry Bragg ve Wikimedia Commons

Question: Kdy zemřel Sir William Henry Bragg?

Answer: 10. března 1942


Ideal Home

Context: Ideal Home je americký hraný film z roku 2018, který režíroval Andrew Fleming podle vlastního scénáře. Film popisuje gay pár, kteý je nucen postarat se o nezletilé dítě. Snímek měl světovou premiéru na filmovém festivalu Mardi Gras 15. února 2018. == Děj == Erasmus a Paul spolu žijí v Santa Fe. Erasmus je hvězdou místní televizní show o vaření a Paul je televizní producent. Jednoho dne se u nich objeví desetiletý chlapec, který tvrdí, že je Erasmovým vnukem. Erasmův syn Beau vyrůstal jen s matkou. Nyní se nemůže starat o vlastního syna Angela, protože se dostal do vězení. Paul není z přítomnosti dítěte vůbec nadšený, především proto, že Angel je naprosto nekomunikativní. Nicméně posléze k sobě najdou cestu a Angel s nimi zůstane v kontaktu i poté, co se jeho otec vrátí z vězení. == Obsazení == == Reference ==

Question: Kdo režíroval film Ideal Home z roku 2018?

Answer: Andrew Fleming


Hašiš

Context: Hašiš je droga, která se získává z květenství samičích rostlin konopí (Cannabis). Nejdostupnější a asi i nejčistší způsob je oddělit pryskyřici přes jemné síto (průměr oka cca. 0,2 - 0,1 mm). Takto vzniklý prášek se nazývá kief (nebo kif) a dále se za pomoci tepla stlačuje do výsledných bloků hašiše. Tímto způsobem se získává hašiš např. v Maroku a řadě dalších států. Další způsoby zahrnují tření květenství v rukách (na rukou se pak vytváří vrstva pryskyřice - tzv. čaras) nebo extrakci v organických rozpouštědlech (např. 80% líh, ether...), které se pak beze zbytku odpaří. Účinná látka je, stejně jako u marihuany, tetrahydrocannabinol (THC), ale ve větších koncentracích. Má hnědou nebo tmavě zelenou až černou barvu. Je pevného skupenství, po zahřátí měkne. Kromě pevné formy také existuje hašišový olej, který je silnější. Ten se získává buď extrakcí pomocí butanu (v kapalném skupenství) nebo extrakcí v nepolárních rozpouštědlech. Obojí je ovšem komplikované a nebezpečné (butan je silně hořlavý). Účinky jsou závislé na typu osobnosti, podobně jako u marihuany. Čas je vnímán zkresleně, plyne velmi pomalu. Zvuky a barvy jsou vnímány jasněji, při požití větších dávek mohou přejít až ve zrakové nebo sluchové halucinace. Objevují se pocity depersonalizace, někdy i poruchy krátkodobé paměti. Nejčastěji se kostička hašiše nahřeje zapalovačem, nadrolí se (většinou méně než 250 miligramů), smíchá se s tabákem a ubalí se hašišový joint. Nebo se kouří samotný ve vodní dýmce. Může se používat i ústně, pak je potřeba větší množství (asi 2 g). Nejčastěji se míchá s něčím, co obsahuje tuky např. s jogurtem nebo kapučínem (protože účinná látka je rozpustná v tucích). Hašiš lze také užívat jako tzv. "suchý drink", hašiš se uválí na váleček, na skleničku se položí kus papíru (např. pivní tácek), kterým se propíchne špendlík, hašiš se zapíchne na špendlík a zapálí, poté se hašiš sfoukne a začne dýmit uvnitř skleničky, po naplnění kouřem se víko poodkryje a kouř z hašiše se vysaje.

Question: Jaká je účinná látka marihuany?

Answer: tetrahydrocannabinol


Infimum

Context: Infimum (někdy též průsek) je matematický pojem z oboru teorie uspořádání, který je často používán především při zkoumání vlastností reálných čísel. Infimum je zaváděno jako alternativa k pojmu nejmenší prvek, oproti nejmenšímu prvku je však dohledatelné u více množin – například omezené otevřené intervaly reálných čísel nemají nejmenší prvek, ale mají infimum. Duálním pojmem (opakem) infima je supremum. Předpokládejme, že množina : : : X : : : : {\displaystyle X\,\! } je uspořádána relací : : : R : : : : {\displaystyle R\,\! } . O prvku : : : a ∈ X : : : : {\displaystyle a\in X\,\! } řekneme, že je infimum podmnožiny : : : Y ⊆ X : : : : {\displaystyle Y\subseteq X\,\! } , pokud je to největší prvek množiny všech dolních závor množiny : : : Y : : : : {\displaystyle Y\,\! } . Tuto skutečnost značíme : : : a = : inf : R : : : ( Y ) : : : : {\displaystyle a=\operatorname {inf} _{R}(Y)\,\! } : Infimum má každá zdola omezená množina, přestože ne každá má minimum (nejmenší prvek). Například otevřený interval : : : I = ( a , b ) : : : : {\displaystyle I=(a,b)\,\! } minimum nemá (pro každé : : : c ∈ I : : : : {\displaystyle c\in I\,\! } můžeme nalézt : : : d : c > d > a : : : : {\displaystyle d:c>d>a\,\! } ), ovšem jeho infimem je právě : : : a : : : : {\displaystyle a\,\! } (jde o dolní závoru a jakékoliv větší číslo již dolní závorou není – lze argumentovat podobně jako u minima). Zdola neomezené množiny infimum nemají. Například otevřený interval : : : I = ( − ∞ , a ) : : : : {\displaystyle I=(-\infty ,a)\,\! } nemá infimum v množině : : : : R : : : : : {\displaystyle \mathbb {R} \,\!

Question: Co je zaváděno jako alternativa k pojmu nejmenší prvek?

Answer: infimum


Žebro

Context: Žebro (latinsky costa, -ae) je obloukovitá kost, která se na zádech připojuje k hrudním obratlům a v přední části je chrupavkou připojena k hrudní kosti. Je typické pro pokročilejší obratlovce; mihule žádná žebra nemají, paryby mají jen velmi drobná žebra, většina ryb je již má dobře vyvinuta. Člověk má běžně 12 párů žeber, občas se ale narodí jedinci s 11 nebo 13 páry. Žebra chrání před mechanickým poškozením životně důležité orgány, jako je srdce či plíce. U prvních 7 párů žeber připojuje chrupavka žebra přímo k hrudní kosti – jde proto o tzv. pravá žebra (lat. costae verae). Další 3 páry jsou chrupavkami spojeny s výše uloženými pravými žebry. Tyto 3 páry tvoří tzv. nepravá žebra (lat. costae spuriae). Poslední dva páry zůstávají nespojeny – jde o volná žebra (lat. costae fluctuantes), končící mezi svaly břišní stěny. Dohromady tvoří hrudník. Žebra jsou náchylná ke zlomeninám, zejména v důsledku pádu nebo úderu, ale někdy i v důsledku dlouhotrvajícího kašle či smíchu. Fraktura bývá bolestivá při nadechování a vydechování. Někdy mohou žebra zasáhnout benigní nádory, případně metastázující maligní nádory. Hrudní koš tvoří: 12 párů žeber, hrudní kost a hrudní obratle. Obrázky, zvuky či videa k tématu žebro ve Wikimedia Commons Slovníkové heslo žebro ve Wikislovníku

Question: Kolik párů žeber běžne člověk má?

Answer: 12


Mršník topolový

Context: Mršník topolový (Hololepta plana) je brouk z čeledi mršníkovitých. Vyskytuje se převážně v nížinách a pahorkatinách. Jsou to dravci. Živí se drobnými bezobratlými, především larvami dvoukřídlých. == Literatura == HŮRKA, Karel. Brouci České a Slovenské republiky. Zlín: Nakladatelství Kabourek, 2005. 390 s. ISBN 80-864-4711-1.

Question: Do které čeledi patří mršník topolový?

Answer: mršníkovitých


Atentát na Johna Fitzgeralda Kennedyho

Context: Atentát na Johna Fitzgeralda Kennedyho, 35. prezidenta Spojených států amerických, byl spáchán v pátek 22. listopadu 1963 v texaském městě Dallas ve 12.30 místního času (18.30 UTC). John F. Kennedy byl smrtelně raněn střelou z pušky Carcano M91/38, když v rámci kampaně pro prezidentské volby 1964 projížděl ulicemi Dallasu v otevřeném voze doprovázený manželkou Jacqueline, texaským guvernérem Johnem Connallym a jeho manželkou Nellie. Vážně zraněn byl rovněž guvernér Connally, atentát však přežil. Vyšetřování Warrenovy komise (1963–1964), Zvláštního výboru pro vyšetření atentátu Sněmovny reprezentantů (zkr. HSCA) (1976–1979) a různých vládních agentur došla k závěru, že atentát byl spáchán Lee Harvey Oswaldem, bývalým příslušníkem Námořní pěchoty Spojených států. Sněmovní komise navíc konstatovala, že vražda byla výsledkem "rozsáhlého spiknutí". Povaha tohoto spiknutí ovšem nebyla vyjasněna a existuje pouze řada podezření. V pozadí atentátu mohl stát například kubánský režim Fidela Castra, Sovětský svaz, kubánské komunity na území USA, mafie a další. Podezření se nevyhnulo ani složkám americké vlády jako FBI, CIA a dokonce ani viceprezidentovi Lyndonu B. Johnsonovi, který ve shodě s ústavou po Kennedyho smrti převzal úřad hlavy státu. Pravděpodobný střelec Lee Harvey Oswald se k ničemu nepřiznal a byl zavražděn dva dny po zadržení. Atentát na mimořádně populárního prezidenta vyvolal celosvětový ohlas. Pohřeb se konal 25. listopadu 1963 a účastnilo se jej 220 zástupců zemí z celého světa, Sovětský svaz nevyjímaje. Jako málokterá jiná politická událost se zavraždění Kennedyho silně zapsalo do paměti veřejnosti Spojených států, takže většina pamětníků dodnes ví, co dělali ve chvíli, kdy se zprávu o atentátu dozvěděli. Jedná se zatím o poslední úspěšný atentát na amerického prezidenta. Kennedyho politická kariéra započala v letech 1947−1953, během nichž zastupoval stát Massachusetts ve Sněmovně reprezentantů Spojených států amerických jakožto demokrat. V letech 1953−1960 zastupoval tentýž stát v Senátu Spojených států amerických. Kennedy ohlásil svůj záměr kandidovat na post prezidenta 2. ledna 1960. V demokratických primárních volbách ("primárkách") stanul proti senátorovi Hubertovi Humphreymu ze státu Minnesota a dále proti Waynovi Morsemu z Oregonu. Po vítězství nad oběma protikandidáty se jeho hlavním oponentem v demokratické straně stal texaský senátor Lyndon B. Johnson.

Question: Kdo byl hlavní podezřelý ze spáchání atentátu na prezidenta Kennedyho?

Answer: Lee Harvey Oswald


Andrea Kerestešová

Context: Andrea Kerestešová (* 21. července 1984 Hlinné, Československo), provdaná Růžičková, je slovenská herečka a modelka. V Česku je známá například z filmu Rafťáci (2006), kde ztvárnila hlavní ženskou postavu, Kláru (kvůli výraznému slovenskému akcentu ji nadabovala Andrea Elsnerová), nebo z reklamy na Vodafone. Na konci srpna 2009 začala Česká televize vysílat retrospektivní seriál Vyprávěj, ve kterém se ujala hlavní ženské role – Evy. Vystudovala obor Učiteľstvo 1. stupeň a obor Tvorivá dramatika na Pedagogické fakultě Trnavské univerzity, kde získala titul magistr. 2005 – 3 plus 1 s Miroslavem Donutilem (TV seriál) 2006 – Rafťáci [mluví Andrea Elsnerová] 2007 –. Světla pasáže (TV seriál) 2009 – Vyprávěj (TV seriál) 2009 – Fabrika smrti: Mladá krv 2014 – Všiváci 2016 – Ordinace v růžové zahradě 2 Obrázky, zvuky či videa k tématu Andrea Kerestešová ve Wikimedia Commons Oficiální web Andrea Kerestešová v Česko-Slovenské filmové databázi Andrea Kerestešová na Kinoboxu.cz Andrea Kerestešová v Internet Movie Database (anglicky) Chat s osobností ČT

Question: Kdy se narodila Andrea Kereštová?

Answer: 21. července 1984


Španělská vlajka

Context: Vlajka Španělska má tři vodorovné pruhy v barvách červené, žluté a červené (1:2:1) a je odvozená ze středověkého aragonského znaku. Podle nepravdivé legendy západofranský král Karel Lysý (848–877) po boji s Maury ponořil prsty do krve svého zraněného spojence, aragonského hraběte Wilfreda I., a otřel je o jeho doposud prázdný štít; tak vznikl znak. Červeno-žluto-červená vlajka pro válečné loďstvo byla vytvořená roku 1785 (se znakem Kastilie a Leónu); roku 1793 se stala vlajkou státní. Revoluce z roku 1868 nahradila dolní červený pruh barvou fialovou a královský znak znakem republikánským, ale po pádu republiky se od roku 1875 znovu používala královská vlajka. Druhá republika z let 1931–1939 se vrátila k trikolóře složené ze třech stejně širokých pruhů v barvách červené, žluté a fialové, ale diktátor Franco obnovil už roku 1936 červeno-žluto-červené pruhy v poměru 1:2:1, doplněné do roku 1939 dosavadním republikánským znakem, v letech 1939–1981 znakem frankistickým. Nový znak z roku 1981 má čtvrcený štít, ve kterém jednotlivá pole reprezentují Kastilii (v červeném poli zlatý hrad), León (ve stříbrném poli červený, zlatě lemovaný lev ve skoku), Aragonii (ve zlatém poli čtyři červené pruhy) a Navarru (v červeném poli zlatý řetěz).

Question: Jaké barvy jsou pruhy španělské vlajky?

Answer: červené, žluté a červené


Lužánky

Context: Lužánky (původně Augarten; v hantecu Augec) jsou nejvýznamnějším brněnským městským parkem. Park se nachází v městské části Brno-střed, jeho rozloha činí přibližně 22 hektarů. Jde o nejstarší pro veřejnost otevřený městský park v ČR, prohlášený též za kulturní památku České republiky. První zmínky o Lužánkách pocházejí ze 13. století, kdy brněnský měšťan Niger (Schwarz) věnoval "lužnou louku" a na ní postavený hospodářský dvorec nedaleko brněnských hradeb herburskému klášteru. V 16. století přebírají klášter i dvorec jezuité, kteří zde v 18. století budují kapli a okrasnou zahradu pro meditace, duševní činnost a odpočinek. Za vlády Josefa II. byl roku 1786 jezuitský klášter zrušen a celý prostor byl Josefem II. věnován městu Brnu ke zřízení jednoho z prvních veřejných parků ve střední Evropě; pro jeho úpravu uvolnil i svého dvorního zahradníka. Ten místo zchátralého dvorce dal postavit dřevěné kolonády proti dešti s výletní restaurací a Lužánky se tak staly výletním a rekreačním místem Brňanů. V roce 1792 zde byl odpálen první ohňostroj v okolí Brna. Dnešní podobu dal Lužánkám brněnský městský zahradník Antonín Šebánek roku 1840, který přeměnil původní francouzský park na park přírodního charakteru s mnoha vzácnými dřevinami. V roce 1849 byl park stavovským sněmem prohlášen národní památkou, v roce 1958 pak byl prohlášen za kulturní památku. Do 60. let 20. století náleželo území parku ke katastru Velké Nové Ulice a Červené. Od radikální katastrální reformy Brna v této době pak náleželo jeho území ke katastrálnímu území Lužánky, a bylo součástí městského obvodu Brno III. Od 1. července 1979 náleží území parku ke katastrálnímu území Černá Pole. Od roku 1990 je tato část katastrálního území Černá Pole součástí městské části Brno-střed. 6. července 1850 se park spolu s celým tehdejším předměstím a katastrálním územím Velkou Novou Ulicí stal součástí Brna. Roku 1855 byl na místě stržené restaurace podle plánů vídeňského architekta Ludwiga Förstera postaven novorenesanční pavilon s velkým sálem pro plesy, koncerty a slavnosti, v letech 1948-1949 změněný adaptacemi a přístavbou severního křídla na zařízení pro volný čas dětí a mládeže, první svého druhu v republice. Ve školním roce 1949/50 zde začalo pracovat 18 zájmových kroužků s celkem 175 dětmi. Náplň, obsah i rozsah činnosti se s přibývajícími lety proměňovaly podle společenské potřeby, poptávky i podpory. Pamětníci si vzpomínají na slevačskou, tkalcovskou či tiskařskou dílnu, dnešní děti si současných více než dvě stě kroužků nedovedou představit bez výpočetní techniky, country tanečních či jógy.

Question: Je brněnský park Lužánky kulturní památkou České Republiky?

Answer: Jde o nejstarší pro veřejnost otevřený městský park v ČR, prohlášený též za kulturní památku České republiky.


Tokio

Context: Tokio (japonsky: 東, Tókjó) je hlavní město Japonska a sídlo japonského císaře. Název znamená Východní hlavní město. Tokio není v Japonsku oficiálně město. Jde o jednu z několika prefektur (dále Saitama, Čiba, Kanagawa, okrajově i další, viz též článek prefektura Tokio), které tvoří souvislé osídlení v zahraničí označované jako Tokio, přesněji jako Velké Tokio. Na území prefektury Tokio se pouze nachází vládní budovy, císařský palác a hospodářské, kulturní a dopravní centrum oblasti megalopole označované v Japonsku jako Kantó, v zahraničí jako Tokio. Naopak 1/3 prefektury je pokryta horami a lesy. Samotné Tokio nemá jedno městské centrum, ale řadu menších či větších. Ta jsou rozmístěna po obvodě kruhové městské železnice v centru Tokia. Tento článek pojednává dále převážně o Tokiu v západním pojetí. Tokio se nachází na ostrově Honšú v regionu Kantó. Žije v něm více než 9 milionů obyvatel (s předměstími okolo 40 milionů), což je asi 10 % (resp. 25%) japonské populace, a je největším městem Japonska. Až do roku 1868 se město jmenovalo Edo.

Question: Nachází se Tokio na ostrově Honšú?

Answer: Tokio se nachází na ostrově Honšú v regionu Kantó.


Oceán

Context: Oceán je velká masa vody (či jiné kapaliny) nalézající se na povrchu vesmírného tělesa, či pod některou z jeho vrstev (například ledem). Na Zemi tvoří oceány jedno těleso, které se nazývá Světový oceán a které pokrývají většinu povrchu. Oceány jsou známé nejlépe ze Země, kde se v současnosti vyskytuje 5 oceánů. Jsou to Atlantský oceán, Severní ledový oceán, Jižní ledový oceán, Indický oceán, a Tichý oceán. Oceány nejsou vázány pouze na Zemi, ale mohou se vyskytovat i na dalších vesmírných tělesech, kde v závislosti na specifických podmínkách mohou existovat v různých podobách a tvořeny různými kapalinami, či tekutými kovy atd.. Související informace naleznete také v článku Voda na Marsu#Oceán. Jednou ze základních otázek je, jestli na Marsu skutečně existoval komplexní oceán anebo jestli se jednalo jen o několik lokálních zaplavených oblastí. Existují předpoklady, že oceán nejspíše existoval. Mezi doklady jeho existence se většinou počítají geologické útvary, které zdánlivě připomínají mořské pobřeží tak, jak jsou známé ze Země. Celá severní oblast je vedle toho zcela hladká, zdánlivě vyhlazená erozivní silou vody. Předpokládá se, že dříve tvořila oceánské dno. Myšlenka, že se na Marsu vyskytoval oceán pochází z 80. let 20. století, kdy se jí začala část vědců podrobněji zaobírat. Během výzkumu se objevily názory, že na Marsu mohl existovat oceán ve dvou oblastech: Severní ledový oceán (Oceanus Borealis) – vodní plocha, která se rozkládala na většině severních planin. První model oceánu byl představen v roce 1993. Vznik tohoto oceánu popisuje jako výsledek ohromné záplavy o rychlosti 108 až 109 m3.s−1 o celkovém objemu 105 až 107 km3 vody, která vznikla jako následek zvýšené sopečné aktivity v celoplanetárním měřítku (žádný impakt vesmírného tělesa by nejspíše nemohl zapříčinit takto rozsáhlé oteplení projevující se roztáním permafrostu a následné záplavy). Vypařování vodní páry z plochy oceánu obohatilo skleníkové plyny, což umožnilo vznik teplejší a hustší atmosféry, ve které se nacházely dešťové srážky. Oceán v severních nížinách (Utopia Planitia) – je předpokládané menší vodní těleso, které vyplňovalo oblast Utopia Planitia a které teoreticky může být pouze zlomkovou částí většího oceánu Oceanus Borealis. Velká část oblasti Utopia Planitia vykazuje známky po přítomnosti vody v podobě vrstvy sedimentů či teras. Průzkumná vozítka Spirit a Opportunity objevila na některých místech sírany vznikající během vypařování mořské vody. Jejich předchozí výskyt na povrchu byl pro vědce neznámý a potvrzuje teorii o oceánu na Marsu.

Question: Kolik je na světě oceánů?

Answer: 5


Zárubeň

Context: Zárubeň (nebo veřej, hovorově futro nebo futra, z německého Futter, Türfutter) je rám pevně umístěný ve zdi, který ohraničuje otvor dveří a tvoří jejich nosnou konstrukci. Obvykle bývá kovový, zejména v dřívějších dobách byl dřevěný nebo kamenný. Na zárubni je pomocí závěsů (pantů) zavěšeno křídlo dveří. Přední strana zárubně je ta, na které jsou závěsy, těsnění a protiplech zámku. Z přední strany se do zárubně nasazují dveře. Svislé části zárubně se nazývají "ostění" nebo podvoj, spodní vodorovná část se nazývá práh, horní nadpraží. Zárubeň musí být do zdi pevně uchycena, k tomu u starších typů zárubní slouží tzv. zhlaví nebo uši, což jsou okraje prahu a nadpraží, zasahující do zdi. Starší tesařské (tj. dřevěné) zárubně byly tvořeny tzv. hrubou zárubní, která se obkládala obrubou (šambránou) z hladce hoblovaných prken, někdy různě profilovaných. Toto obložení se nazývá obíjení zárubní. == Základní druhy zárubní == Obdobně jako u dveří se u zárubně rozlišuje pravé a levé provedení. K rozpoznání zda jde o pravou či levou zárubeň je třeba podívat se na zárubeň z přední strany, tedy z té strany, na které jsou umístěny závěsy. Na tuto stranu se pak budou otevírat dveře. pravá zárubeň (závěsy jsou vpravo) levá zárubeň (závěsy jsou vlevo)Zárubně se dělí zejména podle jejich vzhledu po zabudování do stěny. Tradiční zárubeň lemuje stavební otvor a vystupuje před líc zdiva. Dveře v zavřeném stavu nelícují se zárubní, nýbrž zapadají do ní pouze napůl (mají na obvodě polodrážku). Existuje několik odlišných moderních řešení, která mají za cíl zlepšit vzhled zárubní a dveří.

Question: Co je rám pevně umístěný ve zdi, který drží dveře?

Answer: Zárubeň


Indium

Context: I V (%) S T1/2 Z E (MeV) P 113In 4,29 % - spontánní štěpení <24.281 115In 95,71 % 4.41×1014 let β− 0,495 115Sn Není-li uvedeno jinak, jsou použityjednotky SI a STP (25 °C, 100 kPa). Ga⋏ Kadmium ≺In≻ Cín ⋎Tl Indium (chemická značka In, latinsky Indium) je snadno tavitelný kov, bílé barvy, měkký a dobře tažný. Základní fyzikálně-chemické vlastnosti Poměrně řídce se vyskytující kov, nalézající se obvykle jako příměs v rudách hliníku a zinku. V přírodě se vyskytuje pouze ve sloučeninách, běžné mocenství je InIII, pouze výjimečné a nestálé je InI. Je supravodičem prvního typu za teplot pod 3,403 K. Objevili jej roku 1863 Ferdinand Reich a Hieronymus T. Richter ve spektru zbytků po zpracování zinkové rudy sfaleritu. Odtud pochází i jeho jméno podle modrého zbarvení spektrální čáry, připomínající organické barvivo indigo. Výskyt a výroba Indium je v zemské kůře značně vzácným prvkem.[1] Průměrný obsah činí pouze 0,1 ppm. V mořské vodě je jeho koncentrace natolik nízká, že ji nelze změřit ani nejcitlivějšími analytickými technikami. Ve vesmíru připadá na jeden atom india přibližně 100 miliard atomů vodíku. V horninách se vyskytuje vždy pouze jako příměs v rudách hliníku a zinku, z nichž je také průmyslově získáváno elektrolýzou roztoku chloridu inditého InCl3.[1] V lednu 2009 bylo oznámeno, že vědci z technické univerzity v saském Freibergu objevili v Krušných horách kolem tisícovky tun india.[2][3] Vzhledem k omezené dostupnosti hrozí v nejbližších letech kritický nedostatek zdrojů prvku pro technologické využití.[4] Využití První významnější využití kovového india spočívalo v ochraně ložisek např. leteckých motorů proti opotřebování a korozi, a to metodou galvanického pokovování. Z tohoto pohledu je indium důležité i v dnešní době. Krystalická struktura india Některé slitiny mají nízké teploty tání. Toho se využívá ve slitinách s galliem, kadmiem, olovem a cínem, z nichž se vyrábí tavné pojistky pro teploty mezi 0–100 °C využitelné např. pro spouštění samočinných hasicích systémů. Slitina Galinstan (Ga+In+Sn) je kapalná dokonce i při teplotách do − °C. Tenká vrstva india nanesená na rovný povrch vytváří velmi kvalitní zrcadlovou plochu, která je značně odolnější vůči korozi než klasická stříbrná zrcadla.

Question: Jaká je chemická značka India?

Answer: In


Kopaný závoz

Context: Kopaný závoz Kopaný závoz Vrchol 775 m a 775,3 m Poloha Stát Slovensko Slovensko Pohoří Krupinská planina Souřadnice 48°23′4″ s. š., 19°12′24″ v. d. Kopaný závoz Některá data mohou pocházet z datové položky. Kopaný závoz (775 m n. m.) je nejvyšší vrchol Krupinské planiny.[1] Nachází se asi 3 km severovýchodně od obce Senohrad, na území vojenského výcvikového prostoru Lešť. Z tohoto důvodu je veřejnosti běžně nepřístupný a na jeho vrchol nevede značená turistická stezka. Vrchol je přístupný lesem z obce Senohrad. Velká část vrcholu je pokrytá lesním porostem. Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Kopaný závoz na slovenské Wikipedii. ↑ Krupinská planina – najvyšší vrch Kopaný závoz 775 m. Zones.sk [online]. [cit. 2020-05-02]. Dostupné online. (slovensky) Zdroje Poloha na turistické mapě Pahýl Tento článek je příliš stručný nebo postrádá důležité informace.Pomozte Wikipedii tím, že jej vhodně rozšíříte. Nevkládejte však bez oprávnění cizí texty. mw-parser-output div/**/#portallinks a{font-weight:bold}Portály: Geografie | Slovensko

Question: Jak vysoký je Kopaný závoz?

Answer: 775 m n. m.


Jean Baptiste Perrin

Context: Jean Baptiste Perrin [žán batist perén] (30. září 1870, Lille, Francie - 17. dubna 1942, New York, USA) byl francouzský fyzik. V roce 1926 obdržel Nobelovu cenu za výzkum nespojitých stavů hmoty, zejména za objev sedimentační rovnováhy, čímž dokázal teorii o atomové struktuře hmoty. Les principes. Exposé de thermodynamique (1901) Traité de chimie physique. Les principes (1903) Les preuves de la réalité moléculaire (1911) Les atomes (1913, 1936) Matiè et Lumiè (1919) Les éléments de la physique (1929) L'. orientation actuelle des sciences (1930) Les formes chimiques de transition (1931) La recherche scientifique (1933) Grains de matiè et grains de lumiè (1935) L'organisation de la recherche scientifique en France (1938) À la surface des choses (1940-1941) La science et l'espérance (1948)

Question: Kdy zemřel Jean Baptiste Perrin?

Answer: 17. dubna 1942


Spojené státy americké

Context: Veřejná diskuse se týká hlavně problému rychle rostoucích nákladů, nerovného přístupu ke zdravotní péči a nárůstu počtu nepojištěných, resp. nedostatečně pojištěných Američanů. V roce 2015 bylo bez zdravotního pojištění 28,6 milionu Američanů. K nejvíce diskutovaným řešením patří různé možnosti zavedení univerzálního zdravotního systému. == Společnost == === Americký způsob života === Společnost v USA charakterizuje americký způsob života (American way of life). Široké vrstvy obyvatelstva jsou nábožensky založené. Společenské tradice se historicky odvozují od puritánství. To ukazuje například prudérní filmový rating MPAA či citlivost na sexismus. Vlastní pohled na sebe charakterizuje americká výjimečnost. V zemi je rozšířena představa tzv. amerického snu. Velkou roli hraje v ústavě USA zakotvené právo na vlastnění ručních palných zbraní. V některých státech, například v Texasu, je dovoleno nosit ruční zbraně viditelně u sebe, v městě New Yorku je to naopak zakázáno. === Oligarchie === Dvě americké univerzity, Northwestern University a Princeton, vypracovaly společnou studii uveřejněnou v roce 2014, ve které zkoumaly 1 779 politických změn či návrhů z let 1981 až 2002. Zaměřily se na otázku shody těchto změn s veřejným míněním lidí, kteří je prosazovali. Touto studií bylo zjištěno, že zatímco míra prosazení legislativních návrhů ve prospěch nejbohatších 10 % Američanů měla lineární závislost na jejich preferenci, prosazení legislativních změn ve prospěch průměrných Američanů bylo nezávislé na tom, jak moc si Američané dané změny přejí nebo je potřebují. Dochází tak k tomu, že není uplatňována "vůle lidu", ale vůle několika málo elit a dá se tak mluvit o existenci oligarchie a neexistenci demokracie v USA. Ekonomické elity a organizované skupiny, zastupující velké zájmy byznysu, mají podstatný nezávislý dopad na politiku Spojených států, zatímco zájmy mas a průměrných občanů mají [na prosazení politických změn] nepatrný nebo žádný vliv.|Studie Nothwestern University. a PrincetonuNa začátku roku 2017 byl tzv. index demokracie Spojených států amerických ohodnocen hodnotou pod 8,0, čímž se podle Ekonomické zpravodajské jednotky (Economist Intelligence Unit, EIU), která hodnocení prováděla, země přesunula z kategorie "plná demokracie" do kategorie "vadná demokracie" – poprvé ve své historii.

Question: Jaká je zkratka pro Spojené státy americké?

Answer: USA


Okarína

Context: Okarína (z italského ocarina - zdrobněliny od oca = husa, tedy husička) je starobylý dechový hudební nástroj. Existují různé typy, ale typická okarína je uzavřený nástroj s čtyřmi až dvanácti otvory a náustkem. Běžně je vyráběna z hlíny nebo keramiky, ale dají se použít i jiné materiály jako plast, dřevo, kov nebo rohovina. Příklad okaríny vyrobené z rohoviny je starověký německý gemshorn (nástroj vyrobený z rohu kamzíka nebo kozy). == Historie == Okarína patří do starobylé skupiny nástrojů staré až 12 000 let. Jí podobné nástroje měly velký význam v čínské a mexické kultuře. V Číně hrála okarína důležitou roli v její dlouhé historii písní a tanců. V Japonsku je tradiční okarína známa jako tsuchubie (doslova hliněná flétna). Aztékové a Mayové vyráběli vlastní verze, ale byli to Aztékové, od kterých Evropané převzali písně a tance doprovázené okarínou. V evropské společnosti se okarína stala populární hračkou. Moderní evropská okarína se datuje do 19. století, kdy Giuseppe Donati z Budria, města nedaleko Bologni v Itálii, přetvořil okarínu z hračky, která uměla hrát jen pár tónů, na více komplexní nástroj (známý jako první klasická okarína). Předchozí forma okaríny v Evropě byla známa jako gemshorn (dutý roh zvířete s vyvrtanými otvory po straně). György Ligeti použil čtyři okaríny ve svém díle, kde hudebníci hrající na dřevěné dechové nástroje podpořili okarínami své vlastní nástroje. Název tohoto díla je Violin Concerto, Koncert pro housle a orchestr. V roce 1998 hrála okarína hlavní roli ve hře The Legend of Zelda: Ocarina of Time, hře na Nintendo 64, která přivodila značný zájem a podstatně zvýšila prodej tohoto nástroje. Později byla také použita v dalších hrách série The Legend of Zelda (tato původně japonská hra nemá českou verzi). == Reference == V tomto článku byl použit překlad textu z článku Ocarina na anglické Wikipedii. == Externí odkazy == Slovníkové heslo okarína ve Wikislovníku Obrázky, zvuky či videa k tématu okarína ve Wikimedia Commons

Question: Jaký hudební nástroj je okarína?

Answer: dechový


Česká pirátská strana

Context: V Lucemburku podepsaly program pro eurovolby[nedostupný zdroj]. info.cz.↑ Volební program pro volby do Evropského parlamentu 2019. pirati.cz↑ DOLEJŠÍ, Václav. Na Piráty se přišel podívat zakladatel. Přeje si, aby se mladí u moci nezkazili. Seznam Zprávy [online]. Seznam.cz, 2019-01-27 [cit. 2021-05-06]. Dostupné online. ↑ Engström, Christian. IFPI strategie dětské pornografie [online]. Česká pirátská strana, 2010-04-28 [cit. 2012-08-02]. Dostupné online. ↑ KADEŘÁVEK, Jiří. Petice pod vznik Česká pirátské strany. AbcLinuxu [online]. Nitemedia, 2009-04-19 [cit. 2021-05-06]. Dostupné online. ISSN 1214-1267. ↑ VOTRUBOVÁ, Andrea. Čeští internetoví piráti zakládají politickou stranu. iDNES.cz [online]. MAFRA, 2009-04-21 [cit. 2021-05-06]. Dostupné online. ↑ oL; ŠMAJLEROVÁ, Zuzana. Vznikne nová politická strana. ”Piráti z webu” mají 1000 podpisů. Hospodářské noviny iHNed.cz [online]. Economia, 2009-04-20 [cit. 2021-05-06]. Dostupné online. (česky) ↑ MACICH, Jiří. Česká pirátská strana podala žádost o registraci [online]. Internet Info, 2009-05-29 [cit. 2009-06-11]. Dostupné online. ↑ Česká pirátská strana požádala o registraci mediafax.cz↑ ČÍŽEK, Jakub. Česká pirátská strana je oficiální [online]. CZECH NEWS CENTER, 2009-06-22. Dostupné online. 1 2 Historie strany na stránkách MV↑ Česká pirátská strana zvolila vedení. Lupa.cz [online]. Internet Info, 2009-07-01 [cit. 2012-07-30]. Dostupné online. ↑ Zasedání v Albrechticích↑ Zasedání v Brně↑ Zasedání v Křižanově↑ Zasedání v Praze↑ JIŘIČKA, Jan. Pirátská strana spustila PirateLeaks, ukázala vliv OSA na autorský zákon. iDNES.cz [online]. 2010-12-21 [cit. 2021-05-06]. Dostupné online. ↑ TITTL, Tomáš. Nový zákon naúčtuje knihovnám a školám i za pár tiskáren desetitisíce. iDNES.cz [online]. MAFRA, 2010-08-18 [cit. 2021-05-06]. Dostupné online. ↑ Ministerstvo kultury zahajuje veřejnou konzultaci k novele autorského zákona, mkcr.cz↑ ČTK. Jak ještě dlouho žít z Beatles? . Týden.cz [online]. EMPRESA MEDIA, 2011-05-20 [cit. 2021-05-06]. Dostupné online. (česky) ↑ Tisková konference Pirátské strany k prodloužení kopírovacího monopolu na zvukové nahrávky, www.piratskastrana.cz↑ kopirovanijezadarmo.cz↑ HN Dialog.

Question: Jakou zkratku má Česká pirátská strana?

Answer: Piráti


Lékařská fakulta Masarykovy univerzity

Context: Lékařská fakulta Masarykovy univerzity (LF MU) je jednou z devíti fakult Masarykovy univerzity, jež se specializuje na výuku lékařských oborů, zdravotnických specializací a vědecko-výzkumnou práci. Vznikla v roce 1919 a patří mezi čtyři nejstarší fakulty univerzity. Od svého založení sídlila fakulta na Komenského náměstí v Brně. Od září 2010 sídlí v Univerzitním kampusu v Brně-Bohunicích spolu s přírodovědeckou fakultou, fakultou sportovních studií a četnými vědeckými institucemi v rámci centra vědecké excelence v oblasti věd o živé přírodě, pokročilých materiálů a technologií CEITEC. Lékařská fakulta využívá také prostor Fakultní nemocnice Brno v kampusu, Fakultní nemocnice u sv. Anny v Brně v centru města a Masarykova onkologického ústavu na Žlutém kopci. V současnosti je LF MU jednou z desíti lékařských fakult na území České republiky. V roce 2015 bylo na magisterské studijní programy přijato 743 ze 4 627 uchazečů. Na bakalářské studijní programy bylo tentýž rok přijato 582 z 3 050 uchazečů. Masarykova univerzita byla založena 28. ledna roku 1919 v Brně na základě usnesení Národního shromáždění, na popud poslanců Aloise Jiráska, Dr. Engliše a jejich kolegů. Vydáním Zákona o zřízení Masarykovy univerzity (zákon č. 50/1919 Sb.) shromáždění nařídilo založení československé státní univerzity v Brně o čtyřech fakultách. Právnické, lékařské, přírodovědecké a filosofické. Zákon dál uložil zřízení prvního a druhého ročníku lékařské fakulty už v roce 1919–1920. Jedním z tehdejších důvodů byla snaha odlehčit pražským fakultám, kvůli nedostatečné kapacitě a jejich plánované rekonstrukci. Dále zákon stanovil časový rámec pro výběr místa a vytvoření zázemí univerzity do roku 1930.

Question: Jakou zkratku má Lékařská fakulta Masarykovy univerzity?

Answer: LF MU


Josif Vissarionovič Stalin

Context: Jeho lékař Vladimir Vinogradov zaznamenal v roce 1952 výraznou změnu ve Stalinově zdravotním stavu. Když Stalinovi navrhnul, aby bral věci na lehčí váhu, rozzuřil se a nechal ho uvěznit. Stejně tak bylo v roce 1952 uvězněno několik dalších lékařů. Někteří z nich byli židovského původu a tisk začal šířit pověsti o lékařském spiknutí. V lednu 1953 TASS zveřejnila zprávu o uvěznění devíti členů zločinné skupiny vraždících lékařů, obviněných z likvidace předních sovětských činitelů.V polovině února 1953 odjel Stalin na svou daču v Kuncevu u Moskvy. O průběhu dalších událostí existují rozporné zprávy, které se v zásadě shodují v následujícím. Noc na 1. března 1953 Stalin strávil večeří a pitím do ranních hodin. Když se následující den do pozdních večerních hodin neozývaly z ložnice zvuky, odvážil se někdo z přítomných ke vstupu a nalezl Stalina ležet na podlaze. Podle Chruščevových vzpomínek vyjeli on, Malenkov, Berija a Bulganin do Kunceva poté, co je stráž telefonicky informovala. Když dorazili na místo, bylo jim řečeno, že Stalin byl uložen na pohovku v malé jídelně a spí. Čtyři muži si neuvědomili, že se mohlo stát něco vážného a vrátili se do Moskvy. Teprve 2. března, když Stalin stále zůstával ochrnutý a nemluvil, byli přivoláni lékaři, kteří konstatovali záchvat mrtvice. Bezradní členové politbyra dojížděli na daču každý den. Zpráva o Stalinově zdravotním stavu, včetně informace o tlaku a teplotě, byla vysílána v rozhlase až 4. března 1953, v československém tisku se objevila o den později. Stalin zemřel 5. března 1953 v 9 hodin 50 minut moskevského času. 7. března bylo tělo vystaveno v kremelské Sloupové síni a pohřeb se konal 9. března 1953. === Posmrtné uložení === Nabalzamované tělo bylo téhož roku uloženo do Leninova mauzolea v Moskvě, které bylo přejmenováno na Mauzoleum Lenina a Stalina. V říjnu 1961 rozhodl sjezd Komunistické strany SSSR, že Stalinovy ostatky nebudou v mauzoleu nadále uchovávány. V noci z 31. října na 1. listopadu 1961 bylo jeho tělo vyneseno a pohřbeno u Kremelské zdi v dřevěné rakvi. Rakev byla zalita velkým množstvím betonu, patrně aby se zabránilo dalšímu možnému přesunu těla. == Stalinovi nástupci == Hlavní nástupci, kteří si rozdělili moc v Kremlu: Georgij Maximilianovič Malenkov Lavrentij Pavlovič Berija Vjačeslav Michajlovič Molotov Nikita Sergejevič Chruščov Kliment Jefremovič Vorošilov Nikolaj Alexandrovič Bulganin

Question: Kdy zemřel Stalin?

Answer: 5. března 1953


Bulharsko

Context: S rozlohou 110 994 kilometrů čtverečních je Bulharsko 16. největší zemí Evropy a 11. největší v Evropské unii. Bulharsko má velkou tradici státnosti, první bulharský stát vznikl již roku 681. O svou samostatnost však muselo po staletí svádět tuhý boj s mocnými sousedy z jihu, nejprve s Byzancí a posléze s Osmanskou říší. Současný stát vznikl roku 1878, jako monarchie. Od roku 1946 bylo Bulharsko republikou a součástí východního bloku. Komunistický režim byl svržen v roce 1989, od té doby Bulhaři rozvíjí demokracii a volný trh. V roce 2004 země vstoupila do NATO a 1. ledna 2007 do EU. Bulharsko je unitární stát a parlamentní republika. V posledních letech zažívá populační pokles, který je značným politickým problémem. K roku 2017 činil počet obyvatel 7 050 034, přičemž ještě na konci 80. let 20. století atakoval devítimilionovou hranici. V zemi je významná turecká a romská menšina. == Historie == === Rané dějiny === Z období 150 000 let př. n. l. pocházejí stopy po komunitách neandrtálců. Karanovská kultura, kterou archeologové umísťují do období okolo roku 6 500 př. n. l., již dospěla k zemědělství, jako jedna z mála neolitických kultur v této oblasti.

Question: Je Bulharsko prezidentská republika?

Answer: Bulharsko je unitární stát a parlamentní republika.


Campari

Context: Campari je jeden z italských alkoholických nápojů, řazených mezi kořeněné bittery. Jeho tajná receptura sestává z 86 různých bylin. Jeho typická rubínová barva je dána barvivem získaným z jednoho druhu červce (E120, karmín). Obsahuje 25 % alkoholu.Bitter – Složení: voda, líh, cukr, přírodní aroma, barviva: E122 (Azorubin – Skóre škodlivosti: 3), E102 (Tartrazin – Skóre škodlivosti: 4 – nebezpečné), E133 (Brilantní modř FCF – Skóre škodlivosti: 5 – nebezpečné). == Historie == Tvůrcem tohoto nápoje je hostinský a destilatér Caspar David Campari, který začínal s vlastní výrobou lihovin v roce 1860. Dnes se tento nápoj prodává ve více než 190 zemích a je jednou z nejslavnějších světových značek. == Skupina Campari == Campari Group je zároveň název nadnárodní firmy se sídlem v italském Miláně, se 14 výrobními závody po celém světě, se 4 000 zaměstnanci a obratem asi 1,8 miliardy EUR. == Odkazy == === Reference === === Literatura === Lexikon aperitivů a digestivů. ISBN 80-7234-570-2

Question: Jaké barvy je Campari?

Answer: rubínová


Zirkon

Context: Zirkon (Werner, 1783), chemický vzorec ZrSiO4 (křemičitan zirkoničitý), je čtverečný minerál. Název odvozen z perského zargun – zbarvený jako zlato, podle barvy jedné z odrůd. == Původ == magmatický – akcesorický minerál v kyselých vyvřelých horninách (granity, diority, syenity, leukogranity, pegmatity). V bazických a ultrabazických horninách vzácný. Větší krystaly se vyskytují v pegmatitech. metamorfní – běžný akcesorický minerál (fylity, svory, ruly). sedimentární – odolný vůči mechanickému i chemickému zvětrávání, typický "těžký" minerál úlomkovitých (klastických) usazenin pískovců a drob.Zirkon je nejstarší známý minerál na Zemi (ve vztahu k věku Země, ne k lidskému poznání), stáří vzorku nalezeného v Jack Hills v Austrálii bylo stanoveno na 4,4 mld. roků. == Morfologie == Nejčastěji se vyskytuje v podobě tabulkových až prizmatických krystalů, s čtvercovým průřezem, ukončených čtyřbokým jehlanem {111}, velikost do 30 cm. Také v podobě nepravidelných zrn, masivní. Dvojčatění podle {101}. Metamiktní minerál – radioaktivní záření obsaženého thoria a uranu časem rozruší jeho krystalovou mřížku. == Vlastnosti == Fyzikální vlastnosti: Tvrdost 7,5, křehký, hustota 4,6–4,7 g/cm3, štěpnost špatná ve směru {110} a {111}, lom lasturnatý. Optické vlastnosti: Barva: bezbarvý, hnědá, hnědočervená, žlutá vzácněji zelená, modrá. Lesk skelný až diamantový, mastný (metamiktní), průhlednost: průhledný až opakní, vryp bílý. Chemické vlastnosti: Složení: s příměsí hafnia (1 až 4 %) a některých prvků vzácných zemin (celkově do 4 %).Zirkon je v horninách hlavním nositelem přirozené radioaktivity. == Odrůdy == Hyacint - žlutočervený, červenohnědý Jargon - bezbarvý, bledě slámově žlutý na Srí Lance Starlit - modrý, vyskytuje se v Pailinu v Kambodži. Žíháním lze změnit barvu, ale časem opět vybledne. == Polymorfie == reidit – vysokotlaká varianta == Podobné minerály == granát, thorit, xenotim == Parageneze ==

Question: Jaký minerál je zirkon?

Answer: čtverečný


Zednická lžíce

Context: Zednická lžíce je základní nástroj zedníka, omítkáře, štukatéra. Slouží ke zdění a k omítání zdiva cihlového, tvárnicového a kamenného. Existuje mnoho druhů lžic, mimoto si je zedníci individuálně upravují dle potřeby. Mohou být ocelové nebo nerezové. Jedná se o jednoduchý nástroj, o to větší cvik a praxi s ním pak zedník potřebuje. Skládá se z dřevěné rukojeti, která je pevná a nesmí se protáčet. Rukojeť je spojena nožkou s listem lžíce, který má tvar lichoběžníka. Je-li list lžíce v poloze vodorovné, pak prodloužená osa rukojeti míří zešikma přesně na začátek lžíce. Laik nemá ponětí[zdroj? ], jak velice záleží na tomto uspořádání, k němuž se došlo dlouhodobým vývojem. Zkušený zedník ale ví, že stačí malá odchylka listu nahoru nebo dolů, a omítání je hned mnohem namáhavější. Lžíce může být z tenkého plechu a ohebná, nebo z tvrdého plechu a neohebná. Neohebné lžíce se užívají k omítání, jejich pružení je minimální. Lžíce se vyrábějí ve třech velikostech: S délkou listu 16 cm se používá se na omítání kleneb, vnitřků výklenků a stropů. S délkou listu 18 cm. S délkou listu 20 cm k nahození špricu (cementový postřik) před vlastní omítkou, pokud se nabírá rovnou z kolečka. K nanášení malty při zdění, včetně vyplňování spár. Tříhranná lžíce do špičky se někdy používá při zdění kamenného zdiva, špičkou se zapravuje malta do spár. V 60. letech 20. století, kdy vrcholila panelová výstavba, se ze zedníků stali montážníci, a museli absolvovat svářečské kurzy, aby mohli svářet k sobě panely.[zdroj? ] Tehdejší tisk nadšeně psal, že "dnešní zedník už lžíci vůbec nepotřebuje" a viděl v tom důkaz pokroku.

Question: Jaký je základní nástroj zedníka?

Answer: Zednická lžíce


Rusko

Context: V současnosti se však díky ekonomickým problémům, rychlému snižování státních rezerv, vysoké inflaci a dalším negativním jevům situace výrazně změnila V ekonomické aktivitě má dominantní postavení metropole Moskva, která, ačkoliv má pouze 1/14 obyvatel země, tvoří hrubý domácí produkt z jedné třetiny; je zde také nejvyšší životní úroveň. V průmyslu si také ještě významný podíl drží další velká města v evropské a jihovýchodní části státu. Severovýchod – Sibiř a Dálný východ – pak slouží především jako surovinová základna. Významnými komoditami rostlinné a živočišné výroby jsou brambory, ječmen, pšenice, luštěniny, cukrová řepa; vepřové, drůbeží a skopové maso; rybolov. Rusko je jedenáctým největším producentem automobilů. Největší automobilové společnosti v Rusku jsou AvtoVAZ a GAZ. Kamaz je předním výrobcem nákladních vozů a kamionů, jedná se o jednoho z deseti nejvýznamnějších světových výrobců v tomto oboru. Marussia je první ruský výrobce supersportů. V zemi se po rozpadu Sovětského svazu výrazně zvedla příjmová nerovnost, nejvyšší nerovnost vykazuje Moskva a Kavkazské regiony. Ruský Giniho koeficient byl v roce 2009 změřen na 40,11 bodu. Od roku 1999 zažívalo Rusko značný ekonomický růst, který byl přerušen jen globální ekonomickou krizí v roce 2009. Od roku 2014 má Rusko opět hospodářské problémy, které byly zapříčiněny hlavně poklesem cen ropy a jiných surovin na světových trzích a mezinárodními ekonomickými sankcemi, uvalenými na Rusko v souvislosti s anexí Krymu.

Question: Je Rusko třetím největším producentem automobilů?

Answer: Rusko je jedenáctým největším producentem automobilů.