Linsang skvrnitý

Context: málo dotčený[1] Vědecká klasifikace Říše živočichové (Animalia) Kmen strunatci (Chordata) Podkmen obratlovci (Vertebrata) Třída savci (Mammalia) Řád šelmy (Carnivora) Čeleď asijští linsangové (Prinodontidae) Rod linsang (Prionodon) Binomické jméno Prionodon pardicolorHodgson, 1842 Rozšíření linsanga skvrnitého (zeleně) Rozšíření linsanga skvrnitého (zeleně) Některá data mohou pocházet z datové položky. Linsang skvrnitý (Prionodon pardicolor) je šelma z čeledi asijští linsangové (Prinodontidae) a rodu linsang (Priodon). Druh popsal Brian Houghton Hodgson roku 1842. Jedná se o nejbližší žijící příbuzné kočkovitých. Jsou známy dva poddruhy této šelmy. Výskyt Linsang skvrnitý se vyskytuje v Indočíně, konkrétně v Indii, Číně, Nepálu, Laosu, Myanmaru, Vietnamu aj. Jeho populace zásadním způsobem neubývá a dle IUCN je málo dotčeným druhem.[2] Popis Linsang měří na délku 38 až 41 cm, na ocas připadá dalších cca 34 cm.[3] Na výšku dosahuje 13–14 cm. Hmotnost se pohybuje okolo 600 gramů.[3] Samice a samci jsou stejně velcí. Tělo je černě pruhované, zakončené dlouhým ocasem s černými kruhovitými pruhy. Kožešina je hustá a jemná, což je důvod, proč jsou tyto šelmy lidmi loveny. Mají dobrý zrak a jejich oči jim umožňují vidět i ve tmě. Na tlapkách mají ostré drápy. Záměna Kvůli plíživému pohybu po větvích je možná záměna s některými hady, například s krajtami. Poddruhy Prionodon pardicolor pardicolor, Hodgson, 1842 Prionodon pardicolor presina, Thomas, 1925[4] Život Linsangové jsou predátoři, kteří značnou část života tráví ve stromoví. Pohybu po zemi se však nevyhýbají. Jsou to noční tvorové, přes den spí v dutinách stromů nebo v úkrytech pod kořeny. Loví hlodavce, hmyz, ptáky a jiné menší obratlovce. Požírají též mršiny, vajíčka a ovoce.[3] Rozmnožování probíhá v únoru a srpnu. Mláďata se rodí jedno až dvě, po narození váží asi 40 g.[3] Odkazy Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Spotted linsang na anglické Wikipedii. ↑ The IUCN Red List of Threatened Species 2021.1. 25. března 2021. Dostupné online. [cit. 2021-04-07]↑ Prionodon pardicolor [online]. iucnredlist.org [cit. 2015-10-20]. Dostupné online. (anglicky) 1 2 3 4 KEPNER, Brian. Prionodon pardicolor (spotted linsang). Animal Diversity Web [online]. 2003 [cit. 2017-05-23]. Dostupné online. (anglicky) ↑ Linsang skvrnitý [online]. biolib.cz [cit. 2015-10-20]. Dostupné online. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu linsang skvrnitý na Wikimedia Commons Taxon Prionodon pardicolor ve Wikidruzích

Question: Kolik váží linsang skvrnitý?

Answer: okolo 600 gramů


Organická a mechanická solidarita

Context: Mohou mít ničivý vliv na tradiční způsoby života, na morálku, náboženskou víru i na modely každodennosti, aniž by přitom nabídly srozumitelné nové hodnoty.”[3] Nový systém zahrnující organickou solidaritu je proti mechanické solidaritě sice pokrokem, ale skrývá v sobě nebezpečí tzv. anomie, což je stav, kdy specializace jedinců není vyvážena zpětnou integrací a kdy ve společnosti přestávají platit pravidla a normy. S tímto pojmem také pracují Robert King Merton, Friedrich Hayek, Talcott Parsons a Max Weber. Robert King Merton i Fridrich Hayek definovali anomii jako disharmonii mezi obecně uznávaným hodnotovým systémem ve společnosti a zákonnými prostředky pro jejich dodržování. Talcott Parsons staví anomii jako základ fašizace sociálního života a aplikuje svou teorii na nacistické a postnacistické Německo. V západní společnosti je tento pojem dáván do souvislosti s Maxem Weberem a jeho pojmem racionalizace. Na základě charakteru právních norem Durkheim usuzuje, že v moderní společnosti, kde je právo restitutivní – tedy kolektivní vědomí a náboženský obsah jsou oslabovány, převládá solidarita organická. Mechanická vs. organická solidarita Prvek Mechanická solidarita Organická solidarita Strukturální základ Založená na podobnostech (převládá v méně vyspělých společnostech) Segmentární typ (nejprve vymezen klanově, později teritoriálně) Jen malá míra nezávislosti (společenská pouta relativně slabá) Relativně nízká míra zalidnění Relativně nízká materiální a morální hustota Založená na dělbě práce (převládá ve vyspělejších společnostech) Organizovaný typ (propojení trhů a rozrůstání měst) Velká míra nezávislosti (společenská pouta relativně silná) Relativně vysoká míra zalidnění

Question: Který typ společenské solidarity podle Durkheima převládá ve vyspělých společnostech?

Answer: Organická solidarita


Praslovanština

Context: Praslovanština náleží do rodiny indoevropských jazyků a je společným prajazykem dávných Slovanů, z něhož se později vyvinuly všechny ostatní slovanské jazyky. Tento jazyk se používal ještě v dobách slovanského stěhování z pravlasti, pro rostoucí vzdálenost mezi jednotlivými slovanskými kmeny však v něm začaly růst nářeční rozdíly. Přesto se slovanská jazyková jednota udržovala ještě několik dalších století. Konec praslovanštiny lze klást na přelom 9. a 10. století, kdy proběhly poslední jazykové změny společné pro celé Slovanstvo. Praslovanština není přímo zaznamenána písemnými památkami, je zrekonstruována metodami historické (srovnávací) lingvistiky - studiem hláskových, morfologických a lexikálních změn jazyků z něj vzešlých a jazyků, jež na něj mohly mít vliv (germánských, keltských, íránských). Za písemné zachycení pozdního stádia praslovanštiny lze však považovat staroslověnštinu, která má mnoho rysů ve všech oblastech jazyka shodných nebo velice blízkých rysům praslovanštiny získaným lingvistickou rekonstrukcí. Jedinou větší výjimkou je skladba staroslověnštiny, která byla utvořena do značné míry uměle nápodobou vyspělejších jazyků (především řečtiny) a vymyká se tak soudobému stavu skladby v praslovanštině. Praslovanština patří k satemové skupině indoevropských jazyků spolu s jazyky indoíránskými, s arménštinou, albánštinou a jazyky baltskými. S poslední skupinou jazyků má praslovanština nejužší vazby, proto se většinou v jazykovědě uvažuje o baltoslovanské jednotě, jejímž rozpadem měla vzniknout jazyková skupina baltská a skupina slovanská. Počátky samostatného vývoje praslovanštiny se kladou do širokého rozmezí v 1. tisíciletí př. n. l. (mezi roky 700-200 př. n. l.), i když bývá někdy umísťován již do poloviny 2. tisíciletí př. n. l. Praslovanština disponovala ve své pozdní fázi 11 samohláskami, jež mohly být (s výjimkou jerů) dlouhé i krátké. Obvykle jsou ve slavistice znázorňovány takto: i, ь, e, ę, ě, a, o, ǫ, ъ, y, u. ь, ъ - jery, velmi krátké (. redukované) samohlásky, neboli polosamohlásky, pravděpodobně [ɪ], resp. [ɯ] ę, ǫ - přední a zadní nosové samohlásky ě - jať, pravděpodobně [æ] y - pravděpodobně [ɨ] nebo [ɯ] existence slabikotvorných souhlásek l̥, ĺ̥, r̥, ŕ̥ je v praslovanštině sporná. Místo nich předpokládají někteří jazykovědci skupiny ъ, ь, ъ, ь. Stav pozdní praslovanštiny je charakterizován následující tabulkou: párový zápis v tabulce vždy označuje neznělou (vlevo) a odpovídající znělou souhlásku c představuje neznělou afrikátu [ʦ] ʒ představuje znělou afrikátu [ʣ] x představuje neznělou velární frikativu [.

Question: K jaké skupine indoevropských jazyků patří praslovanština?

Answer: satemové


Veřejná bezpečnost

Context: Příslušník VB během událostí srpna 1968 čte necenzurovaný tisk. Škoda 1202 používaná Sborem národní bezpečnosti v šedesátých letech. Lada 2103 v historických barvách Veřejné bezpečnosti (fotka z roku 2009). Listopad 1985, Veřejná bezpečnost asistuje při otevírání trasy B pražského metra. Veřejná bezpečnost (slovensky Verejná bezpečnosť), zkráceně označována VB, byla v letech 1947–1991 složkou československého Sboru národní bezpečnosti a vykonávala policejní činnost v oblasti ochrany života a zdraví občanů, ochrany veřejného pořádku, vyšetřování trestných činů, dohledu nad silničním provozem apod. VB přímo podléhala československému Ministerstvu vnitra, od 1. 1. 1969 potom jednotlivým národním ministerstvům vnitra (MV ČSR a MV SSR). Někdy používané označení „uniformovaná složka“ není přesné, neboť řada příslušníků VB z titulu funkce používala civilní oděv (např. kriminalisté). Členství příslušníků VB v KSČ V lednu 1948 bylo členy KSČ zhruba 32 % příslušníků VB, po Únoru 1948 byl vstup do KSČ otevřen všem příslušníkům SNB a stranická organizovanost dosáhla 95,7 % k 31. 12. 1949. V následujících letech pak klesala v důsledku reorganizací, propouštění politicky nevhodných příslušníků, přeregistrací členů strany apod. Přesto zřejmě nikdy neklesla pod 50 %.[1] Vysoké počty příslušníků VB (bez ohledu na konkrétní zařazení) v KSČ jsou udávány i v období normalizace: v roce 1972 bylo v KSČ 65 % příslušníků VB, v roce 1975 68 % a počty zvolna narůstaly až k rekordnímu číslu 75,6 % příslušníků. VB, kteří byli členy KSČ k 31. 12. 1988.[2] Novela Zákona o SNB ze 14. března 1990 doplnila ustanovení, která naopak všem příslušníkům SNB po dobu trvání jejich služebního poměru přerušila členství a činnost v politických stranách a hnutích.

Question: Jak se označovala Veřejná bezpečnost?

Answer: VB


Theodor Mommsen

Context: Christian Matthias Theodor Mommsen (30. listopadu 1817, Garding, Šlesvicko-Holštýnsko - 1. listopadu 1903, Charlottenburg, Berlín) byl německý historik, právník a politik, který působil jako univerzitní profesor v Lipsku, Curychu, Vratislavi a v Berlíně. Je nositelem Nobelovy ceny za literaturu za rok 1902. Mommsen pocházel z rodiny německého protestantského kněze. V letech 1838 až 1843 vystudoval právní vědu a filozofii práva u B. G. Niebuhra a J. G. Droysena na univerzitě v Kielu. Po skončení studia získal stipendium na další vědecké studium ve Francii a Itálii. Zde se zabýval především antickými nápisy. Během pobytu v Itálii jich shromáždil několik tisíc a roku 1853 je využil pro vydání souboru latinských nápisů Corpus inscriptionum Latinarum. Toto dílo nápisů z území celé Římské říše, které odborníci doplňují dodnes, je základem každé epigrafické práce. Theodor Mommsen připravil osm svazků z prvních patnácti. Dnes je známo asi 400 000 těchto nápisů. Po návratu z ciziny působil Mommsen jako profesor občanského práva na univerzitě v Lipsku. Pro své liberální názory a aktivní podporu revoluce v roce 1848 (stal sa poslancem parlamentu a psal články do revolučních novin) byl donucen roku 1851 na své profesorské místo rezignovat. Ale již roku 1852 se stal profesorem Římského práva v Curychu a roku 1854 ve Vratislavi. Roku 1858 se natrvalo usídlil v Berlíně, stal se členem pruské akademie věd v Berlíně, v roce 1861 profesorem římských dějin na berlínské univerzitě (zde působil do roku 1887), a v letech 1873 až 1895 byl opět poslancem německého parlamentu.

Question: Kde se narodil Christian Matthias Theodor Mommsen?

Answer: Garding


Vinnetou

Context: Apačský náčelník Vinnetou je společně se svým přítelem a pokrevním bratrem Old Shatterhandem nejznámější literární postava, kterou vytvořil německý spisovatel Karl May. Vinnetouovo jméno se poprvé objevuje v Mayově novele z roku 1875 Old Firehand. Tato novela se v dosti přepracované podobě stala podstatnou částí druhého dílu románu Vinnetou (tři díly 1893, čtvrtý díl 1909–1910), ve kterém jsou vylíčeny nejdůležitější příběhy, které v Americe prožil Vinnetou a jeho pokrevní bratr Old Shatterhand zhruba od jejich prvního setkání roku 1860 do doby, kdy byl apačský náčelník zastřelen. Ve čtvrtém dílu Vinnetoua apačský náčelník již nevystupuje, neboť kniha se odehrává v roce 1908, tedy zhruba dvacet až třicet let po jeho smrti. Vinnetou se zde stává symbolem míru, lásky a bratrství mezi lidmi. Další společná dobrodružství Old Shatterhanda a Vinnetoua jsou pochopitelně obsahem mnoha dalších autorových knih, jako je např. Syn lovce medvědů (1877), Duch Llana Estacada (1888), Old Surehand (1894–1896) nebo Satan a Jidáš (1896–1897) (v tomto románu se Vinnetou dokonce vydává s Old Shatterhandem do Afriky a na zpáteční cestě onemocní). Vinnetou je synem náčelníka mescalerských Apačů Inču-čuny, (Dobré Slunce) a má sestru Nšo-či (Krásný Den). V mládí jej kromě otce vychovával také Klekí-petra, (bílý otec) Apačů, a to na základě křesťanské lásky k bližním (Klekí-petra byl vzdělaný Němec, který žil dlouho s Indiány a byl pro své dobré vlastnosti přijat do kmene). Vinnetou byl zamilován do Ribanny z kmene Assiniboinů, ta si však vyvolila za muže Vinnetouova přítele, zálesáka Old Firehanda. Později byla Ribanna zavražděna bílým padoušským náčelníkem indiánského kmene Ponků Parranohem. Její smrt je pomstěna již s pomocí Old Shatterhanda. S Old Shatterhandem se Vinnetou přes počáteční konflikt tak spřátelí, že uzavřou pokrevní bratrství. Po smrti svého otce a své sestry (zavraždil je běloch Santer kvůli zlatu na hoře Nugget-tsil) se Vinnetou stává apačským náčelníkem a dědí slavnou Inču-čunovu "stříbrnou pušku" (Silberbüchse), což je dvouhlavňová ručnice, jejíž pažba je zdobena stříbrem. Vinnetou jezdí na koni jménem Ilčí (Vítr), jehož bratra, Hatátitlu (Blesk), daruje Old Shatterhandovi. Oba koně Vinnetou sám vychoval.

Question: Kdo vytvořil literární postavu Vinnetoua?

Answer: Karl May


Zdislávky

Context: Zdislávky ZdislávkyDílo blažené Zdislavy Znak Zdislávek Vznik 1946 Typ ženský institut zasvěceného života Právní forma Sekulární institut Účel katechetická a charitní činnost Představená Lenka Nezbedová Oficiální web www.zdislavky.wbs.cz Některá data můžou pocházet z datové položky. Zdislávky nazývaný také Dílo blažené Zdislavy (zkratka: DBZ) je český římskokatolický sekulární institut. Charitní spolek Zdislava (podle Zdislavy z Lemberka) byl založen Janem Bernardinem Skácelem, MUDr. Marií Veselou a sestrami III. řádu sv. Dominika v Třebíči po skončení II. světové války. Tento sekulární institut byl potvrzen ústně podle diecézního práva litoměřickým biskupem Štěpánem Trochtou a jeho pozdější nástupce Josef Koukl potvrdil zřízení podle apoštolské konstituce Provida Mater papeže Pia XII. dne 2. února 1947 a koncilním dekretem Perfectae caritatis a kánonu 710 kodexu kanonického práva se sídlem v Litoměřicích.[1] Historie Komunita sester Zdislávek kolem roku 1950. Sedicí uprostřed je MUDr. Marie Veselá. První působiště vzniklo 19. března 1946 v západních Čechách v Hradci v blízkosti Stodu a v Holýšově, kde byl za II. světové války nacistický zbrojní podnik s koncentračním táborem. Nový sekulární institut byl umístěn ve farní budově v Hradci, při níž byl i kostel sv. Jiří. Již na jaře 1946 pořádalo Dílo blažené Zdislavy první tříměsíční kurz pro katechety a farní hospodyně. Po získání fary v Holýšově 19. března 1947 byla činnost zdislávek rozšířena a od 30. září 1947 vznikla dvě oddělení v Hradci a Holýšově, kde zřízený katechetický kurz navštěvovalo téměř 80 posluchačů. Protože činnost zdislávek byla úspěšná, nabídlo litoměřické biskupství prostory v Litoměřicích a v Jablonném v Podještědí. K přestěhování došlo o prázdninách roku 1948. V Litoměřicích při bohosloveckém učilišti vznikl katecheticko-pedagogický ústav. V období od 30. září 1948 do 30. května 1950 pracovaly již dva ročníky v Litoměřicích (90 posluchačů) a dva v Jablonném (rovněž 90 posluchačů). Do Litoměřic přišlo asi deset chlapců od salesiánů z Mníšku pod Brdy. V Litoměřicích byla připravována i samostatná škola pro varhaníky Stefanikum v Jezuitské ulici, ale v důsledku politických událostí začaly od února 1948 zdislávkám potíže. V Litoměřicích byla vystěhována budova ve Vavřinecké ulici, kam přišly sestry Navštívení Panny Marie z Chotěšova, které pečovaly o staré ženy.

Question: Jaká zkratka se používá pro dlouhý název institutu Zdislávky?

Answer: DBZ


Nové Město na Moravě

Context: Základní škola Nové Město na Moravě, Vratislavovo náměstí Gymnázium Vincence Makovského se sportovními třídami Nové Město na Moravě Střední odborná škola Nové Město na Moravě Dům dětí a mládeže Nové Město na Moravě Základní umělecká škola Jana Štursy Nové Město na Moravě Nejznámější sportovní událostí je závod světového poháru v běhu na lyžích - Zlatá lyže Českomoravské vrchoviny (obvykle konec ledna), který se jezdí v malebném okolí hotelu Ski v lese Ochoza. Od roku 2006 je světový pohár součástí projektu FIS - Tour de Ski. Dále cyklistický závod Rovner Vysočina (počátek srpna). Okolí je hojně využíváno také pro závody v orientačním běhu, horských kol, kolečkových lyží či triatlonu. V roce 2007 se zde konalo mistrovství v orientačním závodě na horských kolech. V roce 2011 se zde konalo mistrovství světa horských kol, v roce 2012 první závod světového poháru v biatlonu. V roce 2013 se zde poprvé konalo Mistrovství světa v biatlonu 2013, byl to 46. ročník této události. Přes Nové Město na Moravě prochází od roku 1905 železniční Trať 251 Žďár nad Sázavou - Tišnov, tzv. Tišnovka, nádraží Nové Město na Moravě se nachází necelý kilometr severovýchodně od centrálních náměstí, zastávka Nové Město na Moravě zastávka se nachází na západním okraji městské zástavby, nedaleko nemocnice a továrny MEDIN. Jižním obchvatem (jako ulice Brněnská) prochází západovýchodním směrem silnice I/19. Severojižním směrem procházejí přes centrum města peáží silnice II/360 a II/354. Z města vychází ještě několik silnic III. třídy, a to III/36039 směrem na východ na Zubří a Vojtěchov, III/35314 na severozápad na Tři Studně (krátkou spojkou III/01844 napojená v západní části města na silnici I/19), III/35315 na západ do místní části Jiříkovice, Město je přirozeným uzlem regionální autobusové dopravy.

Question: Jak se nazývá závod Světového poháru v běhu na lyžích, který se pořádá v Novém Městě na Moravě?

Answer: Zlatá lyže


Adéla ještě nevečeřela

Context: Adéla ještě nevečeřela je česká filmová komedie natočená v roce 1977 ve Filmovém studiu Barrandov Oldřichem Lipským jako parodie na filmy o neohrožených detektivech a jejich všehoschopných protivnících. V roce 1980 obdržela cenu Saturn pro nejlepší zahraniční film. Děj se odehrává v Praze na počátku 20. století, v době rozmanitých technických novinek a rozvoje nových detektivních metod. Hlavní hrdina – americký detektiv Nick Carter (Michal Dočolomanský) se s pomocí českého komisaře Ledviny (Rudolf Hrušínský) snaží vyšetřit záhadné zmizení psa z uzavřeného pokoje. Ze zmizení pejska je podezřelá masožravá rostlina – Adéla, kterou mohl vypěstovat jedině zločinec zvaný Zahradník (Miloš Kopecký), který však má být již nebožtíkem. Podaří se ho dopadnout? Na hudbu Ondřeje Brouska vznikl podle filmu muzikál, který je uváděn pražským Divadlem Broadway od října 2008. Recesistické divadelní zpracování filmu bylo dvakrát uvedeno v listopadu 2010 v zámeckém barokním divadle v Českém Krumlově v nastudování místního spolku Proradost.

Question: Kdy byl natočen film Adéla ještě nevečeřela?

Answer: 1977


Viktor Dyk

Context: Viktor Dyk a T.G. Masaryk : dvojí reflexe češství. Praha: Nakladatelství Lidové noviny, 2009. 203 s. ISBN 978-80-7106-309-4. VOŠAHLÍKOVÁ, Pavla, a kol. Biografický slovník českých zemí : 15. sešit : Dvořák–Enz. Praha: Libri, 2012. 467–610 s. ISBN 978-80-7277-504-0. S. 502–503. MED, Jaroslav. Viktor Dyk. 1. vyd. Praha: Melantrich, 1988, 414 s OPELÍK, Jiří, ZÁVADA, Vilém. Viktor Dyk: opustíš-li mne… 1. vyd. Praha: Československý spisovatel, 1973, 122 s. KVAČEK, Robert, TOMEŠ, Josef, MED, Jaroslav. Viktor Dyk: Osmdesát let od smrti. Sborník textů. 1. vyd. Praha: Centrum pro ekonomiku a politiku, 2011, ISBN 978-80-87806-34-0. HONCOVÁ, Jaroslava. O rodině Viktora Dyka. Acta genealogica ac heraldica. Genealogická a heraldická společnost v Praze, 1991, roč. 11, čís. 3–4, s. 1–24. Související články Anarchističtí buřiči Seznam českých spisovatelů Česká literatura v letech 1900–1945 Masarykův realismus Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Viktor Dyk na Wikimedia Commons Autor Viktor Dyk ve Wikizdrojích Seznam děl v Souborném katalogu ČR, jejichž autorem nebo tématem je Viktor Dyk Osoba Viktor Dyk ve Wikicitátech Digitalizovaná díla Viktora Dyka v digitální knihovně Kramerius NK ČR. Veřejně dostupná díla Viktora Dyka v Digitální knihovně MZK Viktor Dyk: Básník, který nenáviděl českou prostřednost Rozhlasové adaptace vybraných děl k bezplatnému stáhnutí ve formátu mp3 na webu Českého rozhlasu A monument to Viktor Dyk by Serbian architect Nikola Dobrović on the island of Lopud Ukázky z díla mw-parser-output div/**/#portallinks a{font-weight:bold}Portály: Lidé | Literatura | Politika | První světová válka Autoritní data: AUT: jk01030247 | GND: 11888896X | ISNI: 0000 0001 1051 4417 | LCCN: n80139644 | VIAF: 32074913 | WorldcatID: lccn-n80139644

Question: Kdo napsal novelu Krysař?

Answer: Viktor Dyk


Pivo

Context: Současné vyhlášce neodpovídá tradiční značení piv stupni (např. 12stupňové pivo), takové značení je dnes v ČR nezákonné /toto tvrzení není správné/ (označení stupňovitostí bylo opuštěno v devadesátých letech 20. století). Místo stupňů je nutno uvádět tzv. extrakt původní mladiny (EPM) - a to v procentech hmotnostních (např. 12% pivo; pozor - tato procenta si nelze plést s procenty alkoholu, která se u běžných piv pohybují mezi 4-5 %), za podmínky, že ho výrobce zaručuje. Není-li ve výrobě zaručena přesnost EPM (resp. z jiných důvodů, rozhodne-li se tak výrobce, např. z důvodů daňových), postačí uvedení druhu piva podle vyhlášky (viz výše druhy piva podle míry EPM). Označení druhu piva je ale nutno použít vždy (i při uvedení EPM). Příklady značení: a) nesprávné značení: pivo 10stupňové, pivo 12stupňové, jedenáctka, silné 14stupňové pivo; b) správné značení piva: pivo výčepní, pivo ležák, speciál 14 %. Pivo je celosvětově rozšířený nápoj, který se těší velké oblibě hlavně v oblastech střední Evropy, jmenovitě na území Česka, Slovenska, Rakouska a Německa. Dále pak v zemích západní a severní Evropy jako jsou Dánsko, Belgie, Holandsko, Velká Británie a Irsko. Největším celosvětovým producentem piva je Čína, která v roce 2007 vyrobila 470 milionu hektolitrů piva, což odpovídá přibližně 21,1 % světové produkce. Na druhém místě se nachází USA s 232,8 miliony hektolitry, následované Ruskem s 109,8 miliony hektolitry. Nejprodávanějším pivem na světě je holandské pivo Heineken. Oblíbené také na území USA, Kanady, Nového Zélandu a Austrálie.

Question: Který alkoholický nápoj se v Česku nejvíce konzumuje?

Answer: Pivo


Ugrofinské jazyky

Context: Ugrofinské jazyky tvoří společně se samojedskými jazyky uralskou jazykovou rodinu. Přestože se jimi mluví na rozlehlých plochách Eurasie, nepatří do rodiny indoevropských jazyků. Termín "ugrofinské" je však dnes považován za sporný, neboť někteří lingvisté mají zato, že obě podskupiny ugrofinských jazyků, tj. finsko-permské jazyky a ugrické jazyky k sobě mají zhruba stejně daleko, jako k nim má jiná skupina uralských jazyků, jazyky samojedské. Občas se termín "ugrofinské jazyky" používá též pro celou uralskou jazykovou rodinu. Ugrofinské jazyky mají kolem 22 milionů mluvčích, a to zejména ve východní, severní a střední Evropě a na západní Sibiři. == Klasifikace == Ugrické jazyky Maďarské Maďarština Obsko-ugrické Chantyjština (osťáčtina) Mansijština (vogulština) Finsko-permské jazyky Permské Komijské Komi (zyrjanština, komi-zyrjanština) Komi-permjačtina Komi-jazvanština (jazvanština, východní permjačtina) Udmurtština (voťáčtina) Finsko-volžské jazyky (finsko-marijské) Marijské Marijština (čeremiština) Mordvinské Erzja Mokša Vymřelé finsko-volžské jazyky s nejistým zařazením † Merja † Muromština † Meščerština Finsko-laponské jazyky (finsko-sámské) Sámské jazyky (laponské) Západosámské Jižní sámština Umejská sámština – téměř vymřelá Lulejská sámština Pitejská sámština – téměř vymřelá Severní sámština Východosámské † Kemijská sámština – vymřelá Inarijská sámština † Akkalská sámština (babinská) - poslední mluvčí zemřela 29. 12. 2003 Kildinská sámština Skoltská sámština Terská sámština – téměř vymřelá Baltofinské jazyky Estonština Estonština Jižní estonština Võ Setučtina (seto) Finské Finština Meänkieli Kvenština Ingrijská finština Ižorština (ingrijština) – téměř vymřelá Karelské Karelština Ludičtina (lydština, lüdština) Livvi (aunuská karelština, oloněcká karelština, oloněčtina) Livonština Vepština Votština – téměř vymřelá === Ugrické jazyky === Ugrická skupina je početně malá. Největším a nejdůležitějším jazykem této skupiny je maďarština. === Finské jazyky === Skupina finských jazyků je poměrně početná, ve většině případů se však jedná o jazyky s velmi malým počtem mluvčích. Finština (přes 5 milionů mluvčích) a estonština (přes 1 milion mluvčích) jsou jediné dva jazyky této skupiny, jimiž hovoří mluvčí na vlastním státním území. Dalšími významnými jazyky jsou karelština na území Karelské republiky (finsky a karelsky Karjala), === Další jazyky ===

Question: Patří ugrofinské jazyky do rodiny indoevropských jazyků?

Answer: Přestože se jimi mluví na rozlehlých plochách Eurasie, nepatří do rodiny indoevropských jazyků.


Staroměstský orloj

Context: Staroměstský orloj nebo také Pražský orloj jsou středověké astronomické hodiny, umístěné na jižní straně věže Staroměstské radnice v Praze. Orloj je poprvé doložen v listině z 9. října 1410. Orloji uprostřed dominuje astronomický ciferník a pod ním kalendářní deska. Na astronomickém ciferníku, odvozeném od astrolábu, lze odečíst různé časy, astronomické cykly, polohu Slunce a kterým souhvězdím zvířetníku právě prochází, polohu Měsíce nad nebo pod horizontem, jeho fázi a postavení vzhledem ke Slunci. Z kalendářní desky lze odečíst aktuální měsíc, den a nepohyblivé svátky křesťanského kalendáře. Nad astronomickým ciferníkem jsou dvě okna, v nichž se pohybují apoštolové. Orloj je dále doplněn sochami po okrajích, bustou anděla mezi okny apoštolů a ozvučeným kohoutem v horní části nad okny. Pohon orloje, hodin, astrolábu, kalendářní desky, apoštolů a doprovodných pohybů soch je zajištěn mechanickým hodinovým strojem, který v průběhu času prošel několika úpravami a zlepšeními. Již roku 1402 jsou zmiňovány hodiny na věži a roku 1410 zde byl hodinářem Mikulášem z Kadaně pravděpodobně ve spolupráci s astronomem Janem Šindelem postaven současný orloj.

Question: Kde je umístěn Staroměstský orloj?

Answer: na jižní straně věže Staroměstské radnice v Praze


Trichlorfon

Context: Jedná se o prekurzor prolátky, která se neenzymaticky přeměňuje na aktivní metabolit dichlorvos. Trichlorfon, resp. dichlorvos, ireverzibilně inhibuje acetylcholinesterázu.Trichlorfon lze použít k léčbě schistosomózy způsobované červem Schistosoma haematobium. Takové přípravky pro humánní medicínu již nejsou na trhu k dispozici, stále se však prodávají anthelmintické přípravky veterinární (např. Neguvon). Bylo navrženo použití trichlorfonu pro léčbu Alzheimerovy nemoci, není však k tomuto účelu doporučen. == Reference == V tomto článku byl použit překlad textu z článku Metrifonate na anglické Wikipedii.

Question: Doporučuje se použití trichlorfonu k léčbě Alzheimerovy choroby?

Answer: Bylo navrženo použití trichlorfonu pro léčbu Alzheimerovy nemoci, není však k tomuto účelu doporučen.


Stupnice (hudba)

Context: Hudební stupnice je řada tónů (zpravidla v rozmezí jedné oktávy) uspořádaná podle určitých pravidel. Pravidla určují vzdálenosti mezi jednotlivými stupni (intervaly). Různé stupnice se liší zejména počtem tónů a vzdálenostmi (intervaly) mezi nimi, např. umístěním půltónů a celých tónů. Přesné tónové vzdálenosti ve stupnicích závisejí také na použitém ladění. Základní tón stupnice se nazývá tónika. Od ní se pak odvozuje název stupnice, buď s označením pomocí písmen nebo pomocí solmizačních slabik. Podle počtu tónů ve stupnici lze nejznámější stupnice rozdělit na pětitónové, tedy pentatonické (typické pro hudbu z oblasti Číny a Japonska), šestitónové (celotónové), sedmitónové (diatonické, církevní, cikánské) dvanáctitónové. (chromatická, alterovaná) Tradiční evropská hudba vychází z řeckých antických stupnic, pracuje tedy hlavně se stupnicemi diatonickými, u kterých se rozlišuje durová (tvrdá) a tři varianty mollové (měkké) - aiolská, harmonická, melodická. V moderní evropské hudbě se objevují stupnice umělé, např. módy s omezenou transponovatelností Oliviera Messiaena nebo jazzové stupnice. Používají se i mnohé stupnice odvozené ze stupnic mimoevropského původu. Stupnice používané v mimoevropské hudbě se někdy označují jako exotické. K nim jsou tradičně řazeny stupnice pentatonické, cikánské, někdy také stupnice celotónová. Patří k nim i stupnice, vytvořené podle zcela odlišných pravidel, např. indonéské stupnice sléndro a pélog nebo stupnice indické, pracující s oktávou dělenou na 22 nestejných dílů. Související informace naleznete také v článku Diatonická stupnice. Stupně jsou od sebe vzdáleny o celé tóny i půltóny. Staré stupnice - mody, používané v evropské středověké hudbě, např. v gregoriánském chorálu se nazývají církevní, neboť v té době sloužila středověká hudba převážně církevním účelům.

Question: Jak se nazývá základní tón stupnice?

Answer: tónika


р

Context: Národní doména nejvyššího řádu Status Aktivní / Limitovaná registrace Registrátor Koordinační centrum internetové národní domény Užití Subjekty spojené s Ruskem Struktura Jména se mohou registrovat přímo na druhé úrovni Dokumenty Oficiální dokumenty Web К ц н д с И р (transkripce: .rf, z ruského Р́й Ф́ц) je národní doména nejvyššího řádu pro Ruskou federaci, zapsaná v cyrilici. V doménovém systému má ASCII DNS jméno xn--p1ai. Na tuto doménu lze přihlásit pouze subdomény psané v cyrilici. Historie 5. listopadu – 24. listopadu 2009 – Přijímání žádostí o prioritní registraci doménových jmen v zóně pro vlastníky ochranných známek. 25. listopadu 2009 – 11. května 2010 (období priority číslo 1) – Registrace doménových jmen v zóně prioritního registračního řízení pro držitele ruskojazyčných známek a servisních značek. 2. května – 14. července 2010 (období priority číslo 2) - Registrace doménových jmen v zóně .Р pro prioritní registrační řízení pro držitele ruských známek a servisních značek, stejně jako majitelé ochranných známek a servisních značek psaných latinkou. 15. července - 16. září 2010 (období priority číslo 3) – Registrace doménových jmen pro držitele výlučných práv obchodních názvů, držitele výlučných práv na užívání označení původu, neziskových organizací a médií. Registrace se provádí podle „nařízení o registraci priority doménových jmen v doméně .Р pro určité kategorie uživatelů,“ schválená rozhodnutím 2010-10 /65 Rady koordinačního centra internetové národní domény pro TLD RU 13. 7. 2010.

Question: Jaké jméno má v doménovém systému ASCII DNS?

Answer: xn--p1ai


Exekutorská komora České republiky

Context: Exekutorská komora České republiky se sídlem v Praze je stavovskou organizací profesní samosprávy sdružující soudní exekutory. Členství v ní je pro všechny soudní exekutory jmenované ministrem spravedlnosti povinné. Vykonává samosprávu soudních exekutorů a dohled nad jejich úřední činností, jako taková by měla garantovat kvalitu exekucí a dalších právních služeb poskytovaných soudními exekutory. Organizace Exekutorské komory ČR je upravena v exekučním řádu. Původně sídlila jen v Brně, od října 2012 měla zřízenou pobočku v Praze a od 1. ledna 2013 se její sídlo v souvislosti s novelizací exekučního řádu přesunulo do Prahy úplně, přičemž v Brně zůstala pobočka. Exekutorská komora ČR vydává časopis Komorní listy. Jedná se o odborné periodikum vycházející čtyřikrát ročně, jehož hlavní obsahovou náplní jsou odborné články a příspěvky zabývající se problematikou exekuční činnosti. Komorní listy byly zapsány na Seznam recenzovaných neimpaktovaných periodik vydávaných v ČR. sněm prezidium prezident revizní komise zkušební komise kárná komise kontrolní komise Prezidentkou Exekutorské komory ČR je Mgr. Pavla Fučíková, viceprezidentem JUDr. Vladimír Plášil. Dalšími členy prezidia jsou Mgr. Petr Polanský, Mgr. Martin Tunkl a Mgr. Jan Mlynarčík. Seznam prezidentů Exekutorské komory ČR JUDr. Juraj Podkonický, Ph.D. (2001–2009) JUDr. Jana Tvrdková (2009–2012) Mgr. Ing. Jiří Prošek (2012–2014) Mgr.. David Koncz (2014–2015) Mgr. Pavla Fučíková (od 2015) Exekutorská komora ČR dle ustanovení § 7 odst. 5 zákona č. 120/2001 Sb., o soudních exekutorech a exekuční činnosti (exekuční řád) a o změně dalších zákonů, vykonává dohled nad činností exekutora, nad řízením činnosti exekutorského úřadu a nad dodržováním povinností stanovených exekutorovi zákonem o některých opatřeních proti legalizaci výnosů z trestné činnosti a financování terorismu. Při výkonu dohledu je Exekutorská komora ČR oprávněna: provádět pravidelné kontroly exekutorských úřadů, nahlížet do spisů, listin a evidenčních pomůcek exekutora, pořizovat si z nich výpisy a kopie, požadovat ve lhůtě, kterou stanoví, písemné vyjádření exekutora. k věci, která je předmětem státního dohledu, požadovat ústní vysvětlení exekutora, popřípadě jeho zaměstnance k věci, pokud písemné vyjádření není nutné nebo je nedostatečné, vstupovat do prostor exekutorského úřadu po předchozím oznámení soudnímu exekutorovi nebo jeho zástupci, který je vedením úřadu pověřen. Exekutorská komora vede bezplatné právní poradny týkající se provádění exekucí a výkonů rozhodnutí. Jejich smyslem je snaha jednak pomoci i sociálně slabším, jednak informovat veřejnost o problematice exekučního řízení. Podstatou takových poraden je poskytnout pouze informativní poradu týkající se exekuce. Bezplatné právní poradny fungují v Praze 2 (SOS centrum střediska SKP – Diakonie Českobratrské církve evangelické), Brně (centrum Diakonie Českobratrské církve evangelické) a v Plzni (organizace Archa pro člověka v krizi).

Question: Jak se nazývá odborné periodikum vydávané Exekutorskou komorou České republiky?

Answer: Komorní listy


Normané

Context: Normané jsou potomci části Vikingů, kteří v 9. století obsadili severní Francii. V roce 911 západofranský král Karel III. zvaný Prosťáček udělil jejich náčelníkovi Rollovi v léno hrabství Rouen v Normandii, čímž vzniklo Normandské vévodství. Král se tímto způsobem pokusil řešit problém rozpínavosti a dravosti Normanů. Ti mu přísahali věrnost, přijali křesťanství a také galorománský jazyk. Další výboje směřovali Normané do Anglie, kterou si roku 1066 v Bitvě u Hastingsu podmanil normanský vévoda Vilém Dobyvatel a stal se tak anglickým králem. V roce 1072 napadl Vilém Dobyvatel Skotsko a král Malcolm III. se mu byl nucen podrobit. Normané též usilovali o vládu ve Walesu a v Irsku. Normané výrazně ovlivnili také dějiny Středozemí. Zúčastnili se řady bojů s Araby a byli za svou statečnost hojně odměňováni. Rainulf Drengot získal v Itálii roku 1030 od Sergia IV. Neapolského hrabství Aversa a příslušník rodiny Hauteville Guaimar IV. ze Salerna později získal dokonce Apulii a Kalábrii jako "vévoda z Apulie a Calabrie". Guaimar okamžitě odměnil svého prvního velitele Viléma zvaného Železná paže knížectvím Melfi. Drengotův syn pak získal ještě knížectví Capuu. Tyto územní zisky byly završeny dobytím Sicílie a Malty z rukou Arabů. Roku 1130 pak vzniklo Sicilské království. == Charakteristika Normanů == Normané by neměli být zaměňováni s Vikingy – skandinávskými nájezdníky, pleniteli Anglie a ruských knížectví. Geoffrey Malaterra Normany charakterizoval jako vyznačující se svou prohnaností, pohrdající odkazy svých předků v naději na další veliká vítězství. == Normané a Normandie == Zeměpisně se Normandie nachází v přibližně týchž místech, jako stará církevní provincie Rouen, která se nazývala Brittanica Nova stejně, jako západní Flandry. Toto území nemělo přirozenou hranici, proto předtím tvořilo administrativní celek. Historicky bylo obyvatelstvo převážně francouzské. V oblasti se také natrvalo usadili vikinští osadníci, kteří začali oblast osidlovat kolem roku 880 a kteří byli rozděleni mezi malou kolonii ve východní Normandii a o něco větší usedlost v západní Normandii.

Question: Jak vzniklo Normandské vévodství?

Answer: král Karel III. zvaný Prosťáček udělil jejich náčelníkovi Rollovi v léno hrabství


Cyrilice

Context: V češtině se označení "cyrilice" často užívá jen pro starou formu tohoto písma, sloužící k zápisu staroslověnštiny a církevní slovanštiny, kdežto národní abecedy, které vývojem cyrilice vznikly, se označují jako azbuka. Slovo azbuka je zkratkou, utvořenou ze začátečních hlásek názvů prvních písmen abecedy: a (az), b (buki); obdobně jsou odvozena i pojmenování jiných písemných soustav, např. "abeceda", "alfabeta", "alefbet", "abugida" nebo "bopomofo". Cyrilice se používá pro zápis 6 slovanských jazyků (bulharština, makedonština, srbština, ukrajinština, běloruština a ruština), jakož i mnoha neslovanských jazyků na území bývalého Sovětského svazu (kazaština, kyrgyzština, tatarština, baškirština, čečenština, čuvaština atd.) a jeho satelitních států (mongolština). Do roku 1860 se cyrilice používala i v Rumunsku, až do roku 1990 také v Moldavsku, kde byla pak nahrazena latinkou. Na latinku také přešly některé další jazyky států vzniklých rozpadem SSSR, např. azerština, turkmenština a uzbečtina. Přestože podle názvu písma se může zdát, že by tvůrcem cyrilice mohl být svatý Cyril (Konstantin), není tomu tak. Cyril vytvořil složitější a starší písmo hlaholici v 60. letech 9. století, zatímco cyrilice vznikla až koncem 9. století v Bulharsku (Cyrillus et Methudius inventis Bulgarorum litteris) jako výraz jasného příklonu k byzantské kulturní sféře, o nějž usilovali zejména řečtí duchovní na slovanských územích. Cyrilici sloužilo za vzor řecké písmo. Cyrilice jim byla díky svému původu v řeckém písmu bližší; je navíc jednodušší a praktičtější než hlaholice. Autorství cyrilice se připisuje Metodějovu žáku Klimentovi, důkazy však chybí. V 11. století se těžiště slovanské vzdělanosti přeneslo z Bulharska do Kyjeva, odkud se cyrilice šířila dále. Zásadní reforma církevně-slovanské cyrilice byla provedena v Rusku za Petra Velikého v letech 1708-1711, kdy byla některá písmena upravena a jiná méně používaná písmena vypuštěna. Toto písmo nazývané graždanka ("občanské písmo") odpovídalo už tvary současnému písmu používanému v Rusku.

Question: Které písmo posloužilo za vzor při vzniku cyrilice?

Answer: řecké


Billy Bishop

Context: Air Marshal William Avery "Billy" Bishop (8. února 1894, Owen Sound, Ontario – 11. září 1956, Palm Beach, Florida) byl kanadský stíhací pilot, letecké eso první světové války. Oficiální zdroje mu připisují 72 vítězství, je tak nejúspěšnějším stíhacím pilotem celého Britského impéria a po René Fonckovi je druhým nejúspěšnějším pilotem spojenců v první světové válce. == Vyznamenání == Řád čestné legie Croix de guerre Viktoriin kříž Řád lázně DSO & Bar Military Cross DFC Canadian Efficiency Decoration == Literatura == Baker, David. William Avery "Billy" Bishop: The Man and the Aircraft He Flew. London: The Outline Press, 1990. ISBN 1-871547-07-5. Barker, Ralph. The Royal Flying Corps in World War I. London: Constable and Robinson, 2002. ISBN 1-84119-470-0. Bishop, William Avery. Winged Warfare London: Crécy Publishing, 2007 (originally published in 1918). ISBN 0-947554-90-4. Buzzell, Nora. The Register of the Victoria Cross Third Edition. Cheltenham, Gloucestershire, UK: This England, 1997. ISBN 0-906324-27-0. Harvey, David. Monuments to Courage.

Question: Kolik nepřátelských letadel sestřelil kanadský stíhací pilot Billy Bishop během první světové války?

Answer: 72


Vince Clarke

Context: Hudebník, písničkář, DJ, producent Nástroje Vokály, syntetizátor, klávesy, kytara, housle, klavír Aktivní roky 1977–současnost Vydavatelé Mute, Reset, Very Records Příbuzná témata Depeche Mode, Yazoo, The Assembly, Erasure, VCMG, Robert Marlow, All Hail The Silence, West India Company Web www.vinceclarkemusic.com/intro/index.html Některá data mohou pocházet z datové položky. Vincent John Martin (známý jako Vince Clarke, * 3. července 1960) je anglický synth-popový hudebník a skladatel. Clarke je hlavním skladatelem a hudebníkem skupiny Erasure a dříve byl hlavním skladatelem několika skupin, včetně Depeche Mode, Yazoo a The Assembly. V Erasure je dobře známý pro jeho pasivní chování na scéně. Erasure má přes 200 písní a prodalo přes 25 milionů alb po celém světě. Zpočátku hrál na housle a poté na klavír, ale byl inspirován k tvorbě elektronické hudby při poslechu kapely OMD. Dříve hrál ve skupině Depeche Mode, poté na to krátce opustil skupinu a s Andym Bellem vytvořil skupinu Erasure. Duo se stalo jedním z hlavních prodejních aktů v britské hudbě s mezinárodními hity jako „Oh L'amour“, „Sometimes“, „Chains of Love“, „Little Respect“, „Drama! “, „Blue Savannah“, „Chorus“, „Love To Hate You“, „Take A Chance On Me“ a „Always“. Depeche Mode Roku 1980 založili Vince Clarke, Martin Gore a Andrew Fletcher skupinu Composition of Sound. V ní zpočátku zpíval Clarke, než přišel David Gahan. Pak se skupina přejmenovala na Depeche Mode a Vince přijal umělecké jméno Vince Clarke. Roku 1981 vyšlo album Speak & Spell, většinu skladeb složil Clarke.

Question: Kolik prodala skupina Erasure alb po celém světě?

Answer: přes 25 milionů


Uran (planeta)

Context: Na druhou stranu na severní polokouli je proudění možné měřit, maximální rychlost větru 240 m/s byla pozorována okolo +50° šířky. Na krátkou dobu mezi březnem až květnem roku 2004 se objevilo v atmosféře planety velké množství mračen, které způsobily, že se Uran podobal více Neptunu. Během této změny v atmosféře byly pozorována rychlost proudících větrů dosahující až 229 m/s (824 km/h) a mohutné bouře. 23. srpna 2006 se podařilo výzkumníkům ze Space Science Institute (Boulder, CO) a University of Wisconsin na povrchu Uranu pozorovat tmavou skvrnu, což poskytlo astronomům příležitost lépe prozkoumat jeho atmosféru. Proč došlo k tomuto náhlému vzestupu aktivity v atmosféře, není dostatečně vysvětleno, ale zdá se, že je to výsledek extrémního axiálního naklonění, které způsobuje sezónní variace počasí v atmosféře. Určit přesný důvod těchto sezónních změn je složité, jelikož vědci zatím nemají údaje o chování atmosféry planety po dobu celého jednoho jejího oběhu kolem Slunce. Fotometrie v průběhu půlky Uranova roku (počínaje 50. lety 20. století) ukázala pravidelné změny v jasu ve dvou spektrálních pásmech s maximy vyskytujícími se v období slunovratu a minimy, která nastávají během rovnodennosti. Podobné periodické změny v době slunovratu byly zaznamenány i v oblasti mikrovlnného záření vycházejícího ze spodních vrstev troposféry, které se měří od 60. let 20. století. Měření teploty ve stratosféře začalo v 70. letech 20. století a i maximální teplota byla změřena okolo roku 1986 v období slunovratu. Existuje několik náznaků, že i na Uranu dochází k sezónním variacím atmosféry.

Question: Jak se jmenuje sedmá planeta sluneční soustavy?

Answer: Uran


Deep Purple

Context: Bylo to oznámeno v pořadu rádia BBC The Friday Rock Show že klasické složení z počátku sedmdesátých let - Blackmore, Gillan, Glover, Lord, a Paice spolu opět nahrávají. Skupina podepsala smlouvu s vydavatelstvím Polydor a Mercury v Severní Americe. Album Perfect Strangers bylo vydáno v říjnu 1984 a turné následovalo, začínajíc na Novém Zélandu a pokračovalo svoji cestu kolem světa oklikou přes Evropu. Mělo ohromný úspěch. Skupina nahrála The House of Blue Light v roce 1987, a živé album Nobody's Perfect. Ve Spojeném království byla vydána nová verze Hush k dvacátému výročí Deep Purple. V roce 1989 byl Ian Gillan vyhozen ze skupiny, kvůli svým neshodám s Blackmorem. Byl nahrazen zpěvákem Rainbow Joe Lynn Turnerem. Toto složení nahrálo pouze jedno album, Slaves and Masters (1990). Mnoho fanoušků však chtělo zpět Gillana místo Turnera. Krátce na to Lord, Paice a Glover tlačili na Turnera, aby odešel a nahrávací společnost chtěla zpět Gillana. Blackmore ustoupil a klasické složení nahrálo The Battle Rages On... v roce 1993. Během velice úspěšného turné po Evropě koncem roku 1993 napětí mezi Blackmorem a Gillanem opět narůstalo. Blackmore odešel v listopadu 1993, aby se už nikdy nevrátil.

Question: Proč byl Ian Gillan vyhozen v roce 1989 ze skupiny?

Answer: neshodám s Blackmorem


Džíny

Context: Džíny (džínsy, jeans(y) nebo rifle, zastarale texasky, jsou kalhoty šité ze silné bavlněné látky (džínovina, denim). Původně se jednalo o pracovní kalhoty, ale od 50. let 20. století se staly oblíbené i jako módní kalhoty, a to nejprve mezi mládeží a postupně u všech generací po celém světě. Na nápad vyrábět ze stanové látky "jeans" kalhoty přišel bavorský Němec Levi Strauss, který se přistěhoval do Ameriky. V období zlaté horečky byli zlatokopové nadšeni z těchto praktických kalhot, šitých původně z janovské (podle francouzské podoby italského města Janov – Gê, angl. výslovnost [džíns]) celtoviny. Byly patentovány v roce 1873 a jsou oblíbené dodnes, a to dokonce i původní model, který nese označení "Levi Strauss Co's Original Riveted 501 range, with button fly", tedy džíny s cvočky a poklopcem na knoflíky. Původní cena džínů byla pak 1 americký dolar, s čímž se cena některých moderních džín nedá srovnat. Bruntálský historik Petr Anderle se domnívá, že džínovou látku v druhé polovině devatenáctého století utkal Gustav Marburg, pozdější majitel největší textilky v Bruntále. Zhotovil ji ale omylem, protože porušil běžný technologický postup. Získal tak však velice hrubou látku, kterou ale neměl jak upotřebit. A protože jí bylo hodně, rozhodl se vzít ji na světovou výstavu do Vídně roku 1876 a tam ji prodat. Podle dohadů ji tam koupil americký obchodník, který ji poté odvezl do města, kde působil právě Levi Strauss. Název džíny, anglicky (blue) jeans, pochází z francouzského označení pro barvivo, které se k barvení riflí používalo: bleu de Gê, janovská modř. Český název rifle vznikl podle jména italské oděvní společnosti, která džíny ve druhé polovině 20. století vyráběla. Dnes již zřídka používaný pojem "texasky" je odvozen od texaských kovbojů, kteří si tyto kalhoty oblíbili kolem 1. světové války.

Question: Z jaké látky jsou šité džíny?

Answer: ze silné bavlněné


E-mail

Context: Elektronická pošta, zkráceně e-mail (zkráceně také mail, ale pozor na záměnu se slovem email – nátěrová hmota), je způsob odesílání, doručování a přijímání zpráv přes elektronické komunikační systémy. E-mailové služby se poprvé rozšířily mezi veřejnost až díky vzniku jedné z prvních volných e-mailových služeb Hotmail v roce 1996. Tu po jejím celosvětovém úspěchu zakoupila firma Microsoft a později vznikly i další nyní známé služby. Termín e-mail se používá jak pro internetový systém elektronické pošty založený na protokolu SMTP (Simple Mail Transfer Protocol), tak i pro intranetové systémy, které dovolují posílat si vzájemně zprávy uživatelům uvnitř jedné společnosti nebo organizace (tyto systémy často používají nestandardní protokoly, mívají ovšem bránu, která jim dovoluje posílat a přijímat e-maily z internetu). K širokému rozšíření e-mailu přispěl zejména internet. E-mail je ve skutečnosti starší než internet; některé staré e-mailové systémy byly rozhodujícím nástrojem při tvorbě internetu. Elektronická pošta vznikla v roce 1965 jako způsob komunikace více uživatelů mainframového počítače se sdílením času; přesto je přesná historie nejasná, mezi prvními systémy s touto schopností byly Q32 od SDC a CTSS z MIT. E-mail se rychle rozšířil a stal se síťovým e-mailem, což umožňovalo uživatelem posílání zpráv mezi různými počítači. Raná historie síťového e-mailu je taktéž nejasná; systémy AUTODIN mohly být první, které umožňovaly přenos elektronických textových zpráv mezi různými počítači (1966), ale je možné, že něco podobného měl už systém SAGE. Počítačová síť ARPANET měla hlavní slovo v dalším vývoji elektronické pošty. Existuje zpráva, která poukazuje na experimenty s přenosem e-mailů mezi systémy krátce po vzniku ARPANETu v roce 1969. Ray Tomlinson začal v roce 1971 používat znak @ na oddělení jména uživatele od názvu stroje. Všeobecný názor, že byl původcem elektronické pošty, je přehnaný, přesto jeho programy SNDMSG a READMAIL byly v jeho vývoji velmi důležité. ARPANET významně zvýšil popularitu e-mailu, a ten se zároveň stal trhákem jako aplikace v rámci ARPANETu. Jak se elektronická pošta stávala všeobecně známou, zvyšovala se její popularita, což vedlo i k rozšíření mezi lidi, kteří neměli přístup k ARPANETu.

Question: Je e-mail starší než internet?

Answer: E-mail je ve skutečnosti starší než internet; některé staré e-mailové systémy byly rozhodujícím nástrojem při tvorbě internetu.


Sokol stěhovavý

Context: K prudkému úbytku došlo kvůli zmíněnému nadměrnému používání pesticidů a v 70. letech 20. století nebylo při ornitologickém mapování zaznamenáno žádné hnízdění. Stav přetrvával do 80. let, kdy se začaly objevovat pokusy o zahnízdění. V letech 2001–2003 byl počet hnízdících sokolů v České republice odhadnut na 20–25 párů (v ČR druh kriticky ohrožený). V mnoha případech jde o jedince pocházející z Německa či Rakouska. == Popis == Rozpětí křídel sokola stěhovavého je 85–115 cm, délka těla 35–50 cm. Samci váží od 500 g do 750 g, samice jsou výrazně větší a váží 910 až 1500 g. Velikost je variabilní stejně jako zbarvení, podle toho, o jaký poddruh se jedná. Severnější druhy jsou větší, jižní druhy jsou drobnější. Zbarvení sokolů je velmi variabilní. Čím severnější populace, tím je celkové zbarvení světlejší, naopak v tropech může zbarvení hlavy a zad být až černé. Následující popis tedy platí hlavně pro poddruh sokol stěhovavý eurosibiřský (F. p. peregrinus), který se vyskytuje v České republice. Dospělý pták má tmavě šedý až šedočerný hřbet a bílou spodinu s kapkovitými skvrnami na hrdle přecházejícími v příčné vlnky na břiše. Samice může mít spodinu těla nahnědlou. Ruční letky jsou černohnědé, špičky křídel černé, ocas šedohnědý, s příčnými skvrnami. Konec ocasu je bíle olemován. Na bělavou tvář zasahuje tmavá šedočerná barva z temene a tvoří nápadný, charakteristický vous. Světlejší severní populace mají i tento vous užší a méně výrazný. Mladí ptáci mají hřbet spíš šedohnědý s bělavými nebo nažloutlými lemy per.

Question: Jaké zbarvení má sokol stěhovavý?

Answer: velmi variabilní


Oscar

Context: Cena Akademie (anglicky Academy Award), jinak také Oscar, je cena každoročně udělovaná americkou Akademií filmového umění a věd od roku 1929 v různých oblastech filmu. Oscar je považován za nejprestižnější filmovou cenu, přestože se týká především americké kinematografie. Slavnostní ceremoniál patří k nejvýznamnějším kulturním událostem v Hollywoodu. Oscaři se od roku 2002 udělují v Dolby Theatre (do 1. května 2012 název Kodak Theatre) v Los Angeles. Akademii filmového umění a věd založil v roce 1927 tehdejší ředitel studia MGM Louis B. Mayer spolu s dalšími pětatřiceti osobnostmi kinematografie. Jednou z činností Akademie je udělování Cen Akademie nejlepším počinům předešlého roku. Poprvé byla cena udělena 16. května 1929 v hotelu Roosevelt v Los Angeles. Poslední předávání se konalo 28. února 2016 v Dolby Theatre v Los Angeles, kdy se konal 88. ročník. První předání ceny se konalo 16. května 1929 a byly oceněny výjimečné kvality filmů z let 1927 a 1928. Předávání proběhlo jako banket za účasti asi 250 lidí. Členové Akademie měli vstup zdarma, ostatní si museli zakoupit vstupenku v ceně 5 dolarů. Držitelé cen byli ohlášeni tři měsíce předem. Zájem médií byl v prvním ročníku minimální, již příští rok se však vysílal přímý rozhlasový přenos. Výsledky dostaly noviny pro svá vydání v 11 hodin večer. V roce 1940 se však stalo, že noviny Los Angeles Times vydaly seznam vítězů ve svém vydání v 8:45, ještě před zahájením ceremoniálu.

Question: Ve kterém roce založil tehdejší ředitel studia MGM Louis B. Mayer Akademii filmového umění a věd?

Answer: 1927


Ebola

Context: Injekční stříkačka použitá pro chininovou injekci pro Lokelu byla nedostatečně sterilizována, a jelikož byly injekční stříkačky často znovupoužívány bez sterilizace, mohl se virus Ebola šířit z pacienta na pacienta velice rychle. Po vypuknutí epidemie viru Ebola (v té době neznámé nemoci), která se šířila v nemocnici, byl povolán doktor Ngoi Mushola, oblastní ředitel pro zdravotnictví. Vysvětlil jim, jak správně sterilizovat injekční stříkačky a jak správně čistit vodu. Též je instruoval, aby rodinám pacientů vysvětlily, že mrtvoly nesmí být pohřbívány přímo uvnitř domu nebo v jeho přímé blízkosti, přestože to místní tradice nařizovaly. Též informoval úřady v Kinshase. Do oblasti byli posláni mikrobiologové a epidemiologové, kteří provedli pitvy zemřelých pacientů a shromažďovali vzorky. Krátce poté byla v celé oblasti vyhlášena karanténa, což se brzy ukázalo jako správné řešení a šíření viru Ebola se tak dostalo pod kontrolu. Tato karanténa zjednodušeně znamenala, že oblast byla izolována do té doby, než všichni infikovaní pacienti zemřeli. Doktor Ngwete Kikhela, ministr zdravotnictví, též požádal o pomoc Centrum pro kontrolu chorob (CDC) v USA. CDC informovalo mezinárodní komunitu o této epidemii a jejich možných následcích. Výskyt viru: rok 1976–318 nemocných/208 zemřelo, 1977 – 1/1, 1994 – 49/29, 1995 – 315/256, 1996 – 93/68, 2001–2002 – 122/97, 2003 – 142/128. Smrtnost se pohybuje mezi 60–90 % v závislosti na jednotlivých podkmenech viru. Přirozený rezervoár je neznámý, podezřívány jsou některé antilopy či netopýři. Těsně po propuknutí nákazy v Zairu vypukla podobná epidemie ve městech Nzara a Maridi v Súdánu. První případ, který se vyskytl ve městě Nzara se týkal pracovníka místního závodu na zpracování bavlny. Tato továrna byla původně považována za hlavní místo výskytu a ložisko viru Ebola. Ačkoliv bylo otestováno mnoho živočichů zde žijících, od pavouků, hmyzu, krys až po netopýry, žádný z testu nic neprokázal. Přírodní zásobárna a ložisko viru Ebola-Súdán je stále neznámé. Dalším případem byla smrt vlastníka nočního klubu ve městě Nzara, který si mohl dovolit lepší lékařskou péči v nemocnici ve městě Maridi. I zde sestry nedostatečně sterilizovaly injekční stříkačky, a nemocnice, stejně jako ta v Yambuku, se stala líhní pro nové případy onemocnění virem Ebola. Naposledy propuknula Ebola-Sudan v květnu 2004.

Question: Má nemoc ebola 100 % úmrtnost?

Answer: Smrtnost se pohybuje mezi 60–90 % v závislosti na jednotlivých podkmenech viru.


Eudimorphodon

Context: Jeho kostra byla nalezena v břidlicích z severní Itálie. Tento nález je datován do pozdního triasu, což z tohoto dinosaura dělá jedno z nejstarších ptakoještěrů.[1][2] Vzhled Eudimorphodon vypadal jako typický pterosaurus – měl dlouhá křídla s rozpětím kolem 1 metru. Na křídlech měl 4 prsty. Čtvrtý prst byl prodloužen a bylo na něj navázána membrána tvořící křídlo, které bylo připojeno také ke stehenní kosti.[3] Též měl poměrně slabé zadní končetiny a dlouhý ocas, který mohl být zakončen zvláštním výstupkem ve tvaru kosočtverce. Toto rozšíření by posloužilo jako kormidlo při letu a také by vyvážilo hmotnost hlavy. Jak název napovídá, měl dva druhy zubů, které byly vidět i po zavření tlamy. Vpředu měl dlouhé špičaté, vzadu naopak širší a kratší. U jiných pterosaurů se zuby vyskytovaly jen v jejich zakrnělé formě, nebo úplně zmizely[4].[2] V jeho malé čelisti se nacházelo celkem asi 110 zoubků[4]. Lebka byla dlouhá, vhodná pro lov hmyzu a ryb, které se přiblížily k mořské hladině. Na hlavě se také vyskytovaly dvě spánkové jamky.[2] Jeho fyziologie svědčí o tom, že tento tvor se živil převážně rybami a hmyzem. Toto tvrzení také dokazuje zachovalý nález žaludku obsahující zbytky ryb z rodu Parapholidophorů.[5] Druhy Rod Eudimorphodonů byl poprvé popsán Zambellim v roce 1973. Tento vědec objevil exemplář Eudimorphodoa ranzii. Tento druh později popsal profesor Silvio Ranzi. Další druh Eudimorphodona pojmenoval Dalla Vecchia v roce 1995. Ten nalezl dva zástupce Eudimorphodona cromptonellus na severu Itálie. Ovšem další práce Dalla Vecchia říkala, že tito dva dinosauři byli zástupci jiného rodu pouze s jedním zástupcem, který Vecchia pojmenoval jako Carniadastylus rosenfeldi.[6] Poslední druh Eudimorphodon rosenfeldi byl nalezen v Grónsku. V roce 2003 jej nalezl Jeckins s týmem. Usoudili že tento dinousaurus je exemplářem druhu, jehož vzorek nalezl na počátku devadesátých let profesor Alfred Walter Crompton.

Question: Jaká část zachovalé živé tkáně Eudimorphodona byla nalezena?

Answer: žaludku


Pediatrie

Context: Pediatrie Očkování proti dětské obrně v Bangladéši Pediatrie neboli dětské lékařství je obor vnitřního lékařství zabývající se péčí o zdraví kojenců, dětí a mladistvých. Horní věková hranice pacientů se v různých zemích liší a pohybuje se od 14 do 21 let. V Česku je touto hranicí den předcházející 19. narozeninám (v odůvodněných případech může být věk i vyšší). Praktickému lékaři, který se tímto oborem zabývá, se říká také pediatr. Slovo pediatrie (a slova z něj odvozená) pochází z řeckého π (pais = dítě) a ι (iatros = lékař), znamená tedy dětský lékař. Pediatrie obecně Rozdíly mezi léčením dětí a dospělých Léčba dětí a dospělých se od sebe liší v mnoha ohledech. Rozdíly ve velikosti lidského těla odpovídají i rozdílům a změnám během dospívání. Menší tělo kojenců či novorozeňat se fyziologicky podstatně liší od těla dospělého člověka. Pediatři si musí více všímat vrozených a vývojových vad nebo genetických odlišností. Také spoustu dědičných chorob mnohem častěji léčí pediatři než lékaři pro dospělé, neboť ještě donedávna se většina takto nemocných dospělosti vůbec nedožila. Mezi nejznámější příklady patří srpkovitá anémie, cystická fibróza nebo thalasemie. Infekčními chorobami a imunizací se opět zabývají především dětští lékaři. Dětství je období nejvýraznějšího růstu, vývoje a dozrávání všech orgánů lidského těla. K rozpoznání normálních odlišností od těch patologických vedou léta školení a praxe nad rámec běžného lékařského vzdělání. Léčit dítě není stejné jako léčit zmenšeného dospělého. Hlavní rozdíl mezi léčením dětí a dospělých je, že se děti, ve většině právních systémů, nemohou rozhodovat samy za sebe.

Question: Jak se nazývá lékař praktikující dětské lékařství?

Answer: pediatr


Ghana

Context: Ghana, oficiální název Republika Ghana, je stát v západní Africe. Sousedí na severu s Burkina Faso, na východě s Togem, na západě s Pobřežím slonoviny, jeho jižní pobřeží omývají vody Guinejského zálivu. Hlavním městem je Accra. Ghana byla postupně kolonizována již od roku 1470, kdy se na pobřeží usídlili Portugalci a postavili zde první z mnoha pevností. Na konci 17. století vznikla v severní části mocná a bohatá Ašantská říše, která až na konci třetí ašantsko-britské války v roce 1901 podlehla britskému imperialismu. Do roku 1957 byla Ghana državou Velké Británie pod názvem Zlaté pobřeží. Stala se první kolonií v subsaharské Africe, která získala nezávislost (6. března 1957) a jejím prvním prezidentem se stal Kwame Nkrumah. Byl vůdčí osobností panafrikanismu a byl jedním ze zakladatelů mezivládní Organizace africké jednoty, kterou v roce 2002 vystřídala Africká unie. Nkrumah byl svržen v ozbrojeném státním převratu v roce 1966 poté, co do značné míry opustil cestu demokratického vládnutí. Vláda vzešlá z demokratických voleb v roce 1969 však nebyla schopná čelit narůstajícím hospodářským obtížím. Prezident Edward Akufo-Addo jakož i vláda Kofiho Busii byli svrhnuti nenásilným převratem v roce 1972. V následujících letech proběhlo několik pučů a v roce 1981 začala vláda diktátora Jerryho Rawlingse, který pozastavil platnost ústavy a zakázal politické strany. V důsledku hospodářského úpadku stovky tisíc obyvatel odešlo hledat obživu do sousedních států. Začátkem devadesátých let přistoupil Rawlings k liberalizaci poměrů a byla vyhlášena nová ústava. V roce 1992 byl pak Rawlings ve svobodných volbách zvolen prezidentem a byl zvolen i podruhé v roce 1996.

Question: Jak se nazývá hlavní město Ghany?

Answer: Accra


Křenovice (okres Vyškov)

Context: Křenovice ( Křenovice, něm. Krenowitz, jinak také Křenovice u Slavkova, s předložkou 2. pád do Křenovic, 6. pád v Křenovicích) jsou obec nacházející se v jihozápadní okresu Vyškov, v Jihomoravském kraji. Křenovice leží na potoce Rakovci 19, 5 km jihozápadně od bývalého okresního města Vyškova, 4 km stejným směrem od města Slavkova u Brna a 17 km jihovýchodně od Brna. Nadmořská výška obce se pohybuje mezi 210 m n. m. (potok Rakovec) a 250 m n. m. (tratě Zadní a Vinohrady). Křenovice měly k roku 2014 1897 obyvatel. První písemná zmínka o obci pochází z roku 1305. Křenovice dodnes nemají udělený znak. Za jediný symbol tak lze považovat nejstarší dochovanou pečeť obce pocházející z roku 1737. Většina obcí musela pořídit pečetidlo až roku 1749. Rok 1737 se v dějinách Křenovic nepojí s žádnou událostí, stáří pečeti tak vychází čistě z letopočtu uvedeného na ní samé. Pečetěno bylo červeným voskem. Pečeť je kruhová s textem po obvodu a vyobrazením rostliny hroznového vína s šesti svazky hroznů a včetně kořenů. Nápis po obvodu zní: Pečeť obce Křenovic. Okolí Křenovic bylo osídleno již mezi lety 4500 až 3000 př. n. l. Důkazem tohoto osídlení je nález malované keramiky pocházející z Křenovic. První písemná zmínka o Křenovicích pochází z listiny vydané 8. května 1305. V letech 2010 až 2014 byl starostou Jaromír Konečný. Na ustavujícím zasedání zastupitelstva v listopadu 2014 byl do této funkce zvolen opětovně. Jeho cílem v následujícím období je dokončit velké investiční akce, mj. revitalizace mlýnského náhonu, rozšíření kapacity základní školy a bydlení pro seniory. Související informace naleznete také v článku Seznam kulturních památek v okrese Vyškov. Farní kostel svatého Vavřince Smírčí kříž na Krchůvku Socha svatého Jana Nepomuckého Křenovice mají celkem šest silničních výjezdů. Tři z nich jsou tvořeny silnicemi II. třídy. Nedaleko Křenovic vede dálnice D1 a silnice I/50. S Brnem jsou Křenovice od západu spojeny silnicí II/417 vycházející z brněnských Tuřan a končící u křenovického kostela křížením se silnicí II/416. Její celková délka tvořící silniční vzdálenost mezi Křenovicemi a Brnem činí 13,4 km.

Question: Ve kterém kraji se nachází obec Křenovice?

Answer: Jihomoravském


Soul

Context: Zatímco celkový počet obyvatel klesá, délka průměrného života roste. Počet lidí ve věku nad 65 let vzrostl o 68 000 na celkových 1,1 milionu. Populace ekonomicky činných lidí (věk od 15 do 64 let) čítá 7,8 milionů obyvatel. Ačkoliv Soul zabírá jen 0,6 procenta Jižní Koreje, sám vytváří 21% HDP země. Své ředitelství zde mají firmy jako Samsung, LG, Hyundai nebo Kia. Město se stalo významným obchodním centrem. Je až neuvěřitelné, jak se Jižní Korea vzchopila. Vždyť po skončení korejské války patřila mezi nejchudší země světa. HDP na osobu činilo v roce 1960 pouhých 79 amerických dolarů. Roku 1963 se chopil moci diktátor Pak Čong-hui a jeho radikální reformy položily základy pro silnou exportní ekonomiku. V dnešní době činí HDP na osobu 31 800$ a je zde minimální nezaměstnanost (3,3%). Dopravní infrastruktura v Soulu patři mezi nejlepší na světě a stále se rozvíjí. Systém dopravy se traduje do dob Korejského císařství, kdy vznikly první tramvajové linky a železnice spojující Soul a Inčchon. Největší problém činí přeplněné silnice, které způsobují ochromující dopravní zácpy. Není se čemu divit. Vždyť podle statistiky je v Soulu registrováno na 3 miliony vozidel. Vlaková doprava je v Soulu a i v celé zemi na vysoké úrovni. Železnice spravuje státní podnik KORAIL založený v roce 1963. Po kolejích se zde prohánějí rychlovlaky (KTX) rychlostí přes 300 km/h. Zajímavé je, že vlaky jezdí na dvoukolejných tratích vlevo a průvodčí se více starají o cestující, než o kontrolování jízdenek. Pohodlí ve vozech zvyšuje i možnost otočení sedadel ve směru jízdy. Metro v Soulu patří mezi nejvytíženější na světě a délkou 406 km je 3. nejdelším na světě.

Question: Patří dopravní infrastuktura v Soulu mezi nejhorší na světě?

Answer: Dopravní infrastruktura v Soulu patři mezi nejlepší na světě a stále se rozvíjí.


Zikmund Lucemburský

Context: Zikmund Lucemburský (14. února 1368 Norimberk – 9. prosince 1437 Znojmo) byl syn Karla IV. a jeho čtvrté manželky Alžběty Pomořanské, braniborský markrabě (od roku 1373), uherský král (od 31. března 1387. ), římský král (zvolen roku 1410 a znovu 21. července 1411, korunován 8. listopadu 1414), slezský vévoda a lužický markrabě (od 1419), moravský markrabě (1419–1423), český král (korunován 28. července 1420, vládl v letech 1436–1437), lombardský král (25. listopadu 1431) a římský císař (31. května 1433). Zikmund byl velmi vzdělaný, mluvil sedmi jazyky, byl velmi společenský a měl zálibu v rytířských turnajích. Byl jednou z vedoucích postav kostnického koncilu, který sice ukončil papežské schizma, ale také vedl k husitským válkám. == Zikmund Lucemburský jako středoevropský politik == Zikmund, pojmenovaný po svatém Zikmundovi (který se za přispění Karla IV. stal novým českým patronem), byl významný evropský politik vrcholného středověku, v Čechách však neoblíbený kvůli Janu Husovi, na jehož smrti je mu připisován podíl. Zikmundovi se skutečně od mládí říkalo "liška ryšavá", ovšem jenom kvůli zrzavým vlasům, ne prohnanosti. Mluví se o něm jako o "posledním císaři středověku" (Drška 1996).

Question: Kdo byl otcem Zikmunda Lucemburského?

Answer: Karla IV


FreeBSD

Context: FreeBSD je svobodný unixový operační systém, který vznikl z BSD verze Unixu vyvinutého na Kalifornské Univerzitě v Berkeley. Běží na IBM PC kompatibilních systémech rodiny Intel x86 (IA-32), DEC Alpha, SUN UltraSPARC, Itanium (IA-64), AMD64, PowerPC, ARM, MIPS, NEC PC-98 a Microsoft Xbox. Podpora dalších architektur je v různém stádiu vývoje. FreeBSD je vyvíjen jako kompletní operační systém – jádro, ovladače zařízení a všechny uživatelské utility jako například shell jsou vyvíjeny ve stejném stromu systému pro správu verzí zdrojových kódů (CVS). V tomto se odlišuje od Linuxu, ve kterém je typicky každý program vyvíjen jinou skupinou vývojářů, a ty jsou poté vydány jako kompletní operační systém jinými vývojáři ve formě Linuxových distribucí. FreeBSD je obecně pokládán za poměrně spolehlivý a robustní operační systém a z operačních systémů, které hlásí uptime (doba, po kterou operační systém běží) je FreeBSD jedním z nejčastěji se vyskytujících svobodných operačních systémů v seznamu 50 web serverů s největším uptimem (uptime na některých operačních systémech, jako například některých verzí Linuxu nemůže být vypočítán) společnosti NetCraft. Vývoj FreeBSD odstartoval roku 1993 převzetím zdrojových kódů 386BSD poté, co nebyl dlouho vyvíjen. Jakkoliv – díky obavám o legalitu všech zdrojových kódů použitých v 386BSD a následující soudní při mezi Novellem (tehdejším vlastníkem Copyrightu UNIX) a Kalifornskou Univerzitou v Berkeley ve FreeBSD došlo k přepsání většiny systému ve verzi FreeBSD 2.0 v lednu roku 1995 s použitím zdrojových kódů verze 4.4BSD-Lite Kalifornské univerzity v Berkeley. FreeBSD manuál obsahuje více historických informací o zrození FreeBSD. Pravděpodobně nejvýznamnějším zlepšením FreeBSD 2.0 bylo obnovení originálního Mach systému virtuální paměti, který byl optimalizován pro práci pod vysokým zatížením a vytvoření systému FreeBSD portů, který učinil stahování, sestavení a instalaci softwaru třetích stran velmi jednoduché. FreeBSD 3.0 přineslo mnoho změn: přechod na ELF formát binárek, započetí podpory SMP systémů a 64bitové Alpha platformy. Toho času byla větev 3.X několikrát kritizována, protože mnoho změn nebylo evidentně prospěšných a postihly výkon, nicméně byl to potřebný krok pro vyvinutí toho, co se mělo stát velmi úspěšnou větví 4.X. Na počátku FreeBSD použilo jako své logo FreeBSD démona, avšak roku 2005 byla uspořádána soutěž o nové logo. 8. října 2005 soutěž skončila a návrh Antona K. Gurala byl zvolen jako nové FreeBSD logo. FreeBSD démon však nadále zůstává maskotem projektu FreeBSD. Poslední a finální vydání FreeBSD z větve 5-STABLE je 5.5 a bylo vydáno v květnu 2006. Vývojáři FreeBSD spravují vždy (nejméně) dvě simultánně vyvíjené větve. -STABLE větev FreeBSD je vytvářena pro každé hlavní číslo verze, ze kterého vydání vychází každých 4 – 6 měsíců.

Question: Na jaké univerzitě vznikl FreeBSD?

Answer: Kalifornské Univerzitě v Berkeley


Svatováclavská koruna

Context: Dědičný královský titul si dokázal udržet až Přemysl Otakar I. Není třeba pochybovat, že při té příležitosti existovala královská koruna. Jak vypadala přemyslovská koruna, svědčí vyobrazení z doby Přemysla Otakara II., zejména jeho majestátní královské pečeti. Měla vysokou čelenku, která přecházela ve stylizované květy lilií. Stejnou podobu má i koruna z Přemyslových pohřebních insignií z roku 1298. Novou přemyslovskou korunu dal roku 1297 ke své pražské korunovaci zhotovit Václav II., a k ní měl zlatý meč a zlatý heraldický štít. Stejnou korunou byl korunován i Jan Lucemburský. Tuto korunu pravděpodobně Karel IV. daroval do dómské pokladnice v Cáchách na bustu svého patrona sv. Karla Velikého, kterou sám objednal. Podle druhé hypotézy jde o korunu darovanou na bustu sv. Zikmunda do Polska. Tvar Svatováclavské koruny Karla IV. je inspirován tvarem liliovitými motivy přemyslovské koruny, stejně jako podobou koruny francouzských králů. Shodný tvar měla Karlova dřevěná pohřební koruna (která se dochovala ve fragmentech) i polská koruna krále Kazimíra III. Svatováclavskou korunu nechal v roce 1346 zhotovit Karel IV. pro svou korunovaci českým králem.

Question: Kdo nechal zhotovit svatováclavskou korunu?

Answer: Karel IV.


Otto Stern

Context: Otto Stern (17. února 1888, Żory - 17. srpna 1969 Berkeley) byl německý fyzik. V roce 1943 obdržel Nobelovu cenu za fyziku za příspěvek k vývoji metody molekulárních paprsků a objev magnetického momentu protonu. Otto Stern se narodil v pruském městě Sohrau, dnes Żory v jižním Slezsku v Polsku, a studoval ve Vratislavi (Wroclav). Svá studia dokončil na Vratislavské univerzitě v roce 1912 doktorátem z Fyzikální chemie. Poté následoval Alberta Einsteina na Karlovu univerzitu do Prahy a později na Spolkovou vysokou technickou školu do švýcarského Curychu. V roce 1915 se Stern habilitoval na Univerzitě Johanna Wolfganga Goetheho ve Frankfurtu nad Mohanem a v roce 1921 se stal profesorem na univerzitě v Rostocku. Roku 1923 však toto místo opustil a odešel pracovat do nově založeného Institutu fyzikální chemie na Hamburské univerzitě. Po nástupu nacismu k moci v roce 1933 se však svého místa v Hamburku vzdal a přijal místo profesora fyziky na Carnegieho technickém institutu v americkém Pittsburghu a později na Kalifornské univerzitě v Berkeley. Jako experimentální fyzik přispěl v roce 1922 společně s Waltherem Gerlachem při Stern-Gerlachově pokusu k objevu a důkazu prostorového kvantování magnetického momentu atomu. V roce 1943 obdržel Nobelovu cenu za fyziku. Byla to první Nobelova cena v tomto oboru udělená od roku 1939. Stern obdržel tuto cenu sám a při jejím předávání nepadla žádná zmínka o Stern-Gerlachově pokusu, neboť Walther Gerlach zůstal v nacistickém Německu a aktivně se spolupodílel na německém jaderném výzkumu. V tomto článku byl použit překlad textu z článku Otto Stern na anglické Wikipedii. Lubomír Sodomka, Magdalena Sodomková, Nobelovy ceny za fyziku, Praha : SET OUT, 1997. ISBN 80-902058-5-2 Obrázky, zvuky či videa k tématu Otto Stern ve Wikimedia Commons

Question: Kdy se narodil Otto Stern?

Answer: 17. února 1888


George H

Context: George Herbert Walker Bush (* 12. června 1924) je bývalý 41. prezident Spojených států v letech 1989-1993. Zastával řadu vysokých politických a diplomatických funkcí. Postupně působil jako kongresman za stát Texas (1967-1971), velvyslanec USA při OSN (1971-1973), předseda Národní rady Republikánů (1973-1974), vedoucí styčného. úřadu USA v Čínské lidové republice (1974-1975), ředitel CIA (1976-1977) a viceprezident USA ve vládě Ronalda Reagana (1981-1989). 12. července 1985 se stal dle XXV. dodatku na krátkou dobu po vyšetření prezidenta Reagana kolonoskopií úřadujícím prezidentem. Jeho syny jsou 43. prezident USA George W. Bush a bývalý guvernér Floridy Jeb Bush. Československo navštívil v roce 1990 a přijal čestné členství Masarykova demokratického hnutí. K 10. výročí "sametové revoluce" navštívil Českou republiku v listopadu 1999. Tehdy převzal též čestnou medaili T.G. Masaryka. Je nositelem Řádu Bílého lva (1999) a ocenění Ronald Reagan Freedom Award (2007). Je podle něj pojmenována letadlová loď USS George H. W. Bush (CVN-77) (ve službě od 2009). Podrobnější informace naleznete v článku Invaze Spojených států amerických do Panamy. Manuel Noriega byl administrativou spojených států podezříván ze špionáže pro Fidéla Castra, vydírání a pašování drog. V květnu 1989 se v Panamě konaly demokratické volby, které vyhrála opozice vedená Guillermo Endaraem, jejichž výsledky vláda vedená Noriegou zamítla. Noriega následně potlačil vojenský převrat a masové protesty. Nakonec Bush nařídil invazi do Panamy s cílem zatknout samozvaného diktátora. V lednu 1990 byl Noriega zatčen a v roce 1993 odsouzen ke 30 letům vězení. Podporu nové vládě pak Bush vyjádřil během oficiální návštěvy o dva roky později. Podrobnější informace naleznete v článku Rozpad Sovětského svazu. George Bush vstoupil do historie jako prezident, za jehož funkčního období skončila Studená válka a rozpadla se Železná opona. Dokončil to, co započal jeho předchůdce Ronald Reagan. Na schůzce s Gorbačovem, která se konala na Maltě (2.- 3.12. 1989), se dohodli na rozsáhlém odzbrojení a ukončení amerického embarga na SSSR a podepsali strategickou smlouvu START I. o omezení zbrojení.

Question: Kolikátým prezidentem Spojených států amerických byl George Herbert Walker Bush?

Answer: 41.


Rumunsko

Context: Maďaři s tímto rozdělením samozřejmě nesouhlasili a pokoušeli se své ztracené země dobýt zpět. Rumunské ozbrojené síly však vedly tuhý odpor, který posléze přerostl v rázný útok a maďarské síly byly rychle zahnány hluboko do vnitrozemí dnešního Maďarska. V meziválečném období bylo Rumunské království součástí Malé dohody. Úzce spolupracovalo s Československem a Jugoslávií proti nárůstu maďarského vlivu. S oběma zeměmi však mělo jen krátkou hranici v odlehlých oblastech a proto užší spolupráce byla jen stěží možná. Navíc vzhledem k rozmělňování integrity obou spojeneckých států ke konci 30. let zůstalo později Rumunsko opuštěno a Budapešti se přece jen podařilo zajistit si úpravy hranic na úkor karpatské země. Ve druhé světové válce Rumunsko bojovalo po boku Třetí říše. Rumuni přišli za druhé vídeňské arbitráže o severní Sedmihradsko, které bylo přiděleno expandujícímu Maďarsku. Roku 1940 okupoval Sovětský svaz Severní Bukovinu a Besarábii. V zemi měl v tehdejší době největší vliv maršál Ion Antonescu. Po napadení SSSR Německem v roce 1941 získali Rumuni území zpět. Po válce byla Rumunsku opět odňata Besarábie a připojena k Sovětskému svazu. V roce 1947 byl král nucen abdikovat a odejít ze země. Rumunsko se stalo součástí komunistického východního bloku. Zahájily se rozsáhlé projekty na industrializaci chudé zemědělské země, potřebné technologie byly zajišťovány hlavně ze západní Evropy (např. Francie). V zemi pokročily mnohé velkolepé projekty, jako například rozvoj atomové energetiky, výstavba vodních kanálů, či přehrada Železná vrata na Dunaji. I přesto se ale nepodařilo situaci radikálně změnit a Rumunsko se zařadilo mezi ty nejchudší země RVHP, kam patřilo víceméně až do konce 80. let. Rumunsko bylo také jednou ze zemí, která dokázala prosazovat do jisté míry nezávislou politiku. Země se neúčastnila některých akcí východního bloku, jakými byla například invaze vojsk Varšavské smlouvy do Československa v roce 1968 nebo bojkot olympijských her v Los Angeles v roce 1984. Diktátor Nicolae Ceauș, který zemi po léta vládl tvrdou rukou, byl svržen v roce 1989, odsouzen polním soudem a následně zastřelen i se svou manželkou. Nově nabytá svoboda rumunskému lidu otevřela staronové a problematické otázky. K těm patřilo jak soužití se zhruba dvoumilionovou maďarskou menšinou, cesta k Evropě, ale také ekonomická situace. Rumunsko se propadlo velmi rychle do problémů ve všech těchto oblastech. Začaly národnostní nepokoje, měna se destabilizovala a mnohé země střední Evropy se k integrované části kontinentu přibližovaly stále rychleji.

Question: Jaká je vejvětší řeka protékající Rumunskem?

Answer: Dunaj


Prvočíslo

Context: Prvočíslo je přirozené číslo větší než 1, které je dělitelné jen dvěma děliteli: jedničkou a samo sebou. Jednička není prvočíslo, neboť nemá dva dělitele. Přirozená čísla větší než jedna, která nejsou prvočísly, se nazývají složená čísla. Prvním prvočíslem je číslo 2, které je jediným sudým prvočíslem. == Příklad == Číslo 13 má při dělení dvěma zbytek 1, při dělení 3 zbytek 1, při dělení pěti zbytek 3 atd. Říkáme, že je těmito čísly nedělitelné. Pouze při dělení 1 a 13 je zbytek 0 (dělitelné). Proto je 13 prvočíslo. Číslo 24 je dělitelné čísly 1, 2, 3, 4, 6, 8, 12, 24. Není proto prvočíslem, ale složeným číslem. == Prvočíselnost jedničky == Jak říká základní věta aritmetiky, každé přirozené číslo je možno rozložit na právě jeden prvočíselný součin (např. 12 = 2×2×3). Pokud by byla jednička zahrnuta do množiny prvočísel, bylo by takových rozkladů vždy nekonečně mnoho (12 = 2×2×3 = 1×2×2×3 = 1×1×2×2×3 = ...). Proto se jednička za prvočíslo nepovažuje, přestože podmínku dělitelnosti pouze sebou samým a jedničkou splňuje. V rámci obecnějších teorií jsou prvočísla takzvanými prvočiniteli, zatímco jednička patří mezi takzvané jednotky. == Vlastnosti == Pokud je p {\displaystyle p} prvočíslo a p {\displaystyle p} dělí součin čísel a {\displaystyle a} a b {\displaystyle b} , pak p {\displaystyle p} dělí a {\displaystyle a} nebo p {\displaystyle p} dělí b {\displaystyle b} Každé složené číslo lze jednoznačně vyjádřit jako součin prvočísel. Proces rozkladu čísla na jeho prvočíselné činitele (prvočinitele) se nazývá faktorizace. Např. 24 = 2 3 ⋅ 3 {\displaystyle 24=2^{3}\cdot 3} Okruh Z / n Z {\displaystyle \mathbb {Z} /n{\mathbb {Z} }} (viz množina zbytkových tříd) je těleso, právě když n {\displaystyle n} je prvočíslo. Jinak vyjádřeno: n {\displaystyle n} je prvočíslo, právě když φ ( n ) = n − 1 {\displaystyle \varphi (n)=n-1} , kde φ ( n ) {\displaystyle \varphi (n)} je počet invertovatelných prvků v Z / n Z {\displaystyle \mathbb {Z} /n{\mathbb {Z} }} Pokud p {\displaystyle p} je prvočíslo a 0 < a < p {\displaystyle 0<a<p} je celé číslo, pak a p − a {\displaystyle a^{p}-a} je dělitelné

Question: Jak se nazývájí čísla, které jsou různá od jedné a nejsou prvočísla?

Answer: složená


René Descartes

Context: René Descartes (lat. Renatus Cartesius) (31. března 1596 La Haye, dnes Descartes (Indre-et-Loire), asi 40 km jižně od Tours – 11. února 1650, Stockholm) byl francouzský filosof, matematik a fyzik. Descartes (výslovnost [dekárt]), 2. pád [dekárta], psáno Descartese či Descartesa, objevuje se také tvar Descarta. Základním Descartovým východiskem je metodická skepse, soustavná pochybnost zejména o datech smyslového poznání. Tímto odvážným myšlenkovým krokem dokázal podstatně změnit evropské myšlení a stát se zakladatelem: moderní kritické epistemologie, novověké racionalistické filosofie, založené na sebejistotě myslícího subjektu, mechanistického výkladu přírody, analytické metody moderní vědy, která umožnila vědu jako kolektivní dílo. Descartes ovšem odmítá běžnou skepsi, "pochybování pro pochybování", a pochybnost užívá jen proto, aby se dobral pravdy. Naproti tomu v životě je třeba jednat, i když naše poznání není jisté. Jako první výslovně formuloval zásady vědecké metody, významně se podílel na rozvoji matematiky a fyziky, na vytvoření číselné reprezentace geometrických objektů známé jako kartézská soustava souřadnic, na vzniku analytické geometrie a na matematizaci optiky. Descartes se narodil ve vzdělané šlechtické rodině, jeho otec byl radou soudu ("parlamentu") v Rennes, matka brzy zemřela a nadaného, ale neduživého chlapce vychovávala jeho babička. V letech 1604 až 1612 studoval na jezuitské univerzitě v La Flè, kde se mu dostalo důkladného vzdělání ve scholastické filosofii, matematice i ve vědách. V Rozpravě o metodě sice o užitečnosti tohoto vzdělání pochyboval, v dopise však později svému příteli tuto univerzitu vřele doporučuje. Roku 1616 dosáhl licence v právu na univerzitě v Poitiers a odešel do Paříže, kde psal různá pojednání (o šermu, o hudbě). Protože chtěl poznat svět, odjel do Holandska, kde se seznámil s fyzikem Beeckmanem, s nímž si pak dlouho dopisoval. Roku 1617 vstoupil do vojska Mořice Oranžského, od roku 1619 bavorského kurfiřta Maxmiliána I. Bavorského, ale bitvy na Bílé hoře se zřejmě nezúčastnil. 16. listopadu 1619 měl blízko německého Ulmu noční vidění Krista, o němž si poznamenal, že v něm "našel základy úžasné vědy" a učinil slib, že vykoná pouť do italského Loreta. Dobře zpeněžil a uložil zděděný majetek, takže byl nezávislý a mohl se věnovat svým zálibám a cestování po celé západní Evropě. V Paříži se seznámil s Otcem Mersennem, významným matematikem a všestranným učencem, který vedl obsáhlou korespondenci se současnými vědci (Pascal, Pierre de Fermat, Torricelli a další); z této skupiny později vznikla Královská akademie.

Question: Čeho chtěl Descartes dosáhnout užíváním pochybnosti?

Answer: pravdy


Frygický modus

Context: Frygický modus je pojem z oblasti hudební nauky, který se používá pro posloupnost tónů diatonické durové stupnice zahrané od jejího třetího stupně. == Starořecký a středověký církevní frygický modus == V antickém Řecku byla pojmem frygický modus označována sestupná posloupnost tónů tvořená dvěma frygickými tetrachordy (posloupnost čtyř tónů s intervaly 2-1-2) oddělenými celým tónem. Výsledek je totožný s modem, který je dnes označován jako dórský. Počínaje evropským středověkem je pojmem frygický modus označován modus durové stupnice popsaný v úvodním odstavci. O něm pojednává celý zbytek tohoto článku. == Vlastnosti frygického modu == Frygický modus vznikne z durové stupnice jejím zahráním od třetího stupně, například v případě C dur je základním tónem frygického modu E a znění frygického modu: e-f-g-a-h-c-d. Jedná se o mollový modus (s malou tercií), který je charakteristický "měkkou" malou sekundou, kterou se liší od běžné mollové stupnice. Nejbližším tvrdším modem je aiolský modus totožný s mollovou stupnicí. Nejbližším měkčím modem je lokrický modus, který se od frygického liší zmenšenou kvintou. === Intervalové složení === == Složení v jednotlivých tóninách == Následující tabulka obsahuje složení frygického modu pro jednotlivé tóniny. == Charakteristické akordy == Pro frygický modus je charakteristický mollový kvintakord, ze septakordů pak malý mollový septakord. Kompletní tónový materiál modu je vyjádřen sedmizvukem (tercdecimovým akordem) X m i 13 − / 9

Question: Od kterého stupně se hraje diatonická durová stupnice ve frygickém modu?

Answer: třetího


Česko

Context: V éře samostatné ČR se na vládě podílely politické strany ODS, KDU-ČSL, KDS, ODA, ČSSD, US-DEU, Zelení, TOP 09, VV, LIDEM a ANO. V československé historii to byly navíc národní demokraté, agrárníci, národní socialisté, živnostníci, ľuďáci, němečtí agrárníci, němečtí křesťanští sociálové, němečtí sociální demokraté, Národní sjednocení, Strana národní jednoty, Demokratická strana, Strana slobody, KSČ, KSS, Strana slovenskej obrody, Občanské fórum, Verejnosť proti násiliu, KDH, ODÚ, HZDS, OH a HSD-SMS. Historicky prvními českými politickými stranami byli staročeši (1848), mladočeši (1874) a sociální demokraté (1878, pod názvem Sociálně demokratická strana českoslovanská v Rakousku). === Právní a soudní systém === Český právní řád je součástí germánské větve kontinentálního typu právní kultury (někdy zvané též římské právo, v anglických zemích civil law). Je tvořen předpisy přijímanými českými zákonodárci, právem Evropské unie, mezinárodními dohodami, které jsou ratifikovány českým parlamentem a některými nálezy Ústavního soudu (těmi, které nějakou část zákonů označují za protiústavní). Tyto předpisy jsou pravidelně vydávány ve Sbírce zákonů a Sbírce mezinárodních smluv. Česká republika je unitární stát, což znamená, že jednotlivé jeho části nemohou mít vlastní legislativu (jako je tomu například ve federacích). Základem právního systému je Ústava ČR přijatá v roce 1993. Nový trestní zákoník je účinný od roku 2010, občanský zákoník od roku 2014. Tradici soukromého práva v Česku silně formoval rakouský všeobecný občanský zákoník. Soudní moc České republiky je tvořena Ústavním soudem a soustavou obecných soudů, Ústavní soud je ale zvláštním ústavním orgánem soudního typu. Jeho úkolem je zejména provádět kontrolu ústavnosti a plnit některé úkoly volebního a politického soudnictví. Ústavní soud sídlí v Brně, v budově bývalé moravské Zemské sněmovny. Předsedy Ústavního soudu samostatného Česka byli Zdeněk Kessler (1993–2003), Miloš Holeček (2003) a Pavel Rychetský (od 2003).

Question: Na kolik samosprávných krajů se delí Česko?

Answer: 14


Parní stroj

Context: Parní stroj je pístový tepelný stroj, spalovací motor s vnějším spalováním, přeměňující tepelnou energii vodní páry na energii mechanickou, nejčastěji rotační pohyb. == Historie parního stroje == První mechanický stroj poháněný parou sestrojil Hérón Alexandrijský v 1. století našeho letopočtu. Považoval jej ale jen za hračku a na praktické využití nedošlo. Dnes je vynález parního stroje obvykle připisován skotskému vynálezci Jamesi Wattovi, který ho vynalezl v roce 1765. Ve skutečnosti Watt "pouze" významně zdokonalil stroje Thomase Saveryho a Thomase Newcomena. Jednalo se o stroje na principu kondenzace syté páry ve válci a využití síly vyvolané podtlakem k čerpání vody. V případě atmosferického parního stroje Thomase Newcomena byl prostor pod pístem naplněn párou, která píst zvedla do horní polohy. Pak se pod píst vstříkla studená voda a kondenzaci páry vznikl podtlak. Píst byl tlačen atmosferickým tlakem dolů a prostřednictvím táhla, které s ním bylo pevně spojeno, prováděl práci kývavým pohybem nahoru a dolů jako zahradní pumpa. V letech 1722-1724 postavil Newcomenův atmosferický parní stroj - první na evropském kontinentě - anglický mechanik Issak Potter v Nové Bani na Slovensku. V r. 1736 získal Jonathan Hull či Hulls první patent na kolesovou loď poháněnou Newcomenovým atmosferickým parním strojem.

Question: Kdo vynalezl parní stroj?

Answer: Jamesi Wattovi


FC Barcelona

Context: 5× PMEZ / Liga mistrů UEFA3× Veletržní pohár4× Pohár vítězů pohárů5× Superpohár UEFA3× MS ve fotbale klubů2× Latinský pohár 2020/2021 Některá data mohou pocházet z datové položky. FC Barcelona (celým názvem: Futbol Club Barcelona, zkráceně Barcelona či Barça) je profesionální španělský fotbalový klub sídlící ve městě Barcelona, v autonomním společenství Katalánsko. Od sezóny 1929 hraje v Primera División, španělské nejvyšší fotbalové soutěži. Domácím fotbalovým stadionem je Nou Estadi del Futbol Club Barcelona známý pod jménem Camp Nou s kapacitou téměř 100 tisíc diváků[4]. Klubové barvy jsou modrá a granátová.[1] FC Barcelona má na kontě mnohé úspěchy. Barcelona je šestadvacetinásobným mistrem Španělska a pětinásobným vítězem Ligy mistrů UEFA (v letech 1992, 2006, 2009, 2011, 2015). Nejvíckrát vyhrála Copa del Rey (30×) a španělský superpohár Supercopa de Españ (13×, naposledy v roce 2018). V roce 2009 a 2011 získala trofej Mistrovství světa ve fotbale klubů a mnohé další.[5] Kromě fotbalového jsou v klubu i další týmy basketbalový, házenkářský, futsalový a hokeje na kolečkových bruslích. Od svého založení v roce 1899 má klub heslo: „Més que un club“ (v překladu z katalánštiny: Víc než klub). Historie

Question: Jaké jsou klubové barvy FC Barcelona?

Answer: modrá a granátová


Sigmund Freud

Context: Dlouhá léta odmítal bolest utišující léky, aby mohl jasně myslet a tvořit. Když se však staly bolesti neúnosné, požádal Freud svého ošetřujícího lékaře Maxe Schura o smrtelnou dávku morfinu. Schur posléze napsal Freudovu biografii, kde jeho zdravotní problémy a poslední chvíle přesně popsal. Podle Schura Freud o eutanazii požádal poté, co dočetl Balzacovu novelu Šagrénová kůže, která pojednává o síle přání, jež bylo i Freudovým velkým tématem. Proti židovskému zvyku byl Freud zpopelněn. Při smutečním obřadu promluvili Ernest Jones a Stefan Zweig. Freud patřil k nejvýraznějším představitelům ateismu v historii. Již roku 1908 vydal článek Nutkavá jednání a náboženské úkony, kde náboženský ritus přirovnal k rituálům nutkavého neurotika a náboženství označil za kolektivní nutkavou neurózu. Další útok na náboženství znamenal spis Totem a tabu z roku 1913. V něm Freud popisuje vznik primárního náboženství, totemismu, jako odčinění prvotní vraždy otce, která se podle Freuda v prvních lidských tlupách musela odehrávat jako jakýsi zakladatelský kulturní akt. Bůh monoteismu však dle Freuda není ničím jiným než zastřenějším a abstraktnějším otcem, který byl zakódován i v primitivních totemech. S náboženstvím se Freud vypořádává i ve dvou pozdních pracích – Nespokojenost v kultuře a Budoucnost jedné iluze. Zde Freud náboženství označuje za iluzi. "Iluze není totéž, co omyl, nemusí také nutně být omylem. (...) Je to splnění nejstarších, nejsilnějších a nejnaléhavějších přání lidstva", napsal. Freud míní přání ochrany, řádu a spravedlnosti. Freud v závěru Budoucnosti jedné iluze vyslovuje naději, že přesto snad lidstvo jednou překoná onu "dětskou neurózu" náboženství a převládne vědecký realismus. Některé zdroje však naznačují, že to s Freudovou protináboženskostí nebylo tak jednoznačné. V mladších letech měl sklon k pověrám numerologického typu. Ty byly součástí i jeho přenosového vztahu k Fliessovi – ten měl zvláštní teorii o periodických cyklech v lidském životě, na jejímž základě Freudovi předpověděl, že zemře v 51 letech. Freud tomu dlouho věřil. V dopise Jungovi to Freud, s ironií, nazval "specificky mystickou povahou svého mysticismu". Podle Octava Mannoniho je zřejmé, že jeho analýza pověrečnosti v Psychopatologii všedního života je analýzou jeho vlastní pověrečnosti.

Question: Kolik synů měl Sigmund Freud?

Answer: tři


Pyladés

Context: Élektra Děti MedonStrophius Rodiče Strofios a Anaxibia, Cyndragora a Astyoché Příbuzní Astydameia (sourozenec) multimediální obsah na Commons Některá data mohou pocházet z datové položky. Pyladés (řecky Π, latinsky Pylades) je v řecké mytologii syn fóckého krále Strofia a jeho manželky Astyochey (zvané též Anaxibia). Byl vychováván společně se svým přítelem Orestem, který po zavraždění svého otce Agamemnona, mykénského krále, našel útočiště u krále Strofia. Z obou hochů se stali velcí přátelé na celý život. Orestés dospěl a měl promyšlenou pomstu vrahům svého otce. Pyladés ho doprovodil do Mykén, kde Orestés zabil zločinného Aigistha i svou matku Klytaimnéstru, která zradila manžela a jeho vraždu zosnovala se svým milencem. Orestés se stal novým mykénským králem, jeho lid považoval pomstu a vraždu za pochopitelnou. Oresta však pronásledovaly za hrůzný čin Erínye, bohyně pomsty. Pro své očištění musel podle výkladu věštkyně podniknout dlouhou cestu do daleké Tauridy a tam se kát u oltáře bohyně Artemidy. Pyladés podnikl výpravu s ním. Oba však byli hned zajati a jeden z nich měl být obětován. Pyladés okamžitě nabídl svůj život za život přítelův. V posledním okamžiku je však oba zachránila kněžka Ífigeneia, jak se brzy ukázalo, byla to nejstarší Orestova sestra, kterou kdysi dávno unesla bohyně Artemis, uchránivši ji před obětováním pro zdar výpravy jejich otce Agamemnona do války proti Tróji. Když se vše vysvětlilo, Ífigeneia lstí zajistila propuštění obou mladíků a spolu s nimi se vrátila do vlasti. Orestés znovu získal mykénský trůn a Pyladés se oženil s jeho sestrou Élektrou. Pyladés se stal symbolem obětavého přátelství. Odraz v umění

Question: Jak se jmenoval syn fóckého krále Strofia a jeho manželky Astyochey?

Answer: Pyladés


Klobouk

Context: Klobouk je součást oblečení, slouží jako pokrývka hlavy. Ve srovnání s čepicí je větší a propracovanější a především se dělí na tři části: střecha či korpus mívá ploché dýnko, spodní okraj je široký, plochý nebo zvlněný, zvaný krempa, obepíná celý obvod klobouku jako okruží. Nemá-li klobouk krempu, může mít čelní štítek. Nejčastějším materiálem pro výrobu klobouku je vlněné sukno, plst - zvířecí chlupy, používají se však i materiály jiné - kůže, lehké tkaniny jako len, rostlinná vlákna jako sláma nebo štípaný bambus, aj. Klobouky bývají opatřeny nejrůznějšími ozdobami, nejčastěji stuhou s mašlí, štítkem, monogramem, erbem. Za stuhou bývá vetknuto ptačí pírko, jindy je dýnko ozdobeno chocholem z pštrosího či jiného peří. Klobouky dámské mívají dvě mašle k zavázání pod bradu a hojnou výzdobu na krempě či na střeše, například umělé květiny či ovoce. Klobouk je doložen již na vyobrazeních ze starověké Mezopotámie a Řecka. V Evropě se klobouky hromadně začaly znovu užívat až od 15. století. Klobouk byzantského císaře, římských císařů Zikmunda Lucemburského nebo Rudolfa II. při některých příležitostech nahrazoval panovnickou korunu, stejně jako knížecí klobouk (tzv. Herzogshut) rakouských knížat. Významnými obdobími rozvoje klobouků byly renesance, baroko a historické styly oblékání v 19. století. Klobouky byly a jsou často odznakem důstojenství (panovníků, církevních představitelů), úřadu nebo povolání, byly a dodnes jsou také součástí některých uniforem a livrejů. V minulosti byly klobouky vždy odznakem svobodného člověka, atributem společenského postavení nositele či nositelky a nebylo myslitelné vyjít na ulici prostovlasý/á. Na znamení pozdravu, úcty či podřízenosti se pánské klobouky smekaly.

Question: Ve kterém období se začaly nosit klobouky?

Answer: starověké Mezopotámie a Řecka


Terry Pratchett

Context: Ta byla nakonec vydána v roce 1971 a slavnostně představena v oddělení koberců obchodního domu Heal's na Tottenham Court Road v Londýně. V roce 1980 se Pratchett stal tiskovým mluvčím elektrárenské společnosti Central Electricity Generating Board, kde v jeho působnosti bylo několik jaderných elektráren. Později vtipkoval o tom, že předvedl svůj smysl pro dokonalé načasování, protože změna zaměstnání následovala brzy po jaderné havárii v elektrárně Three Mile Island v Pensylvánii v USA. Práci pro CEGB opustil v roce 1987, kdy začal vydělávat víc peněz příležitostným psaním. To mu umožnilo zvýšit tempo a ve svém nejproduktivnějším období napsat dvě knihy ročně. V roce 1998 obdržel Řád britského impéria v hodnosti Officer za službu literatuře. Se sobě vlastní ironií to komentoval prohlášením ve smyslu "mám podezření, že 'službu literatuře' prokážu, když se zdržím dalších pokusů nějakou napsat". V roce 1999 mu byl udělen čestný doktorát literatury na universitě ve Warwicku. Jeho dcera Rhianna Pratchett (narozena 1976) je autorkou fantasy a novinářkou. Jako svoje záliby Pratchett uváděl "psaní, procházení, počítače, život". Dobře je znám také díky své zvláštní zálibě v pokrývkách hlavy, což je vidět na zadních stranách obálek originálních vydání většiny jeho knih. Ke konci roku 2007 bylo Pratchettovi diagnostikováno onemocnění Alzheimerovou chorobou. 1. ledna 2009 jej Alžběta II. jmenovala rytířem, díky čemuž mohl Pratchett používat titul sir. V roce 2009 Pratchett oznámil, že chce podstoupit eutanázii předtím, než se nemoc dostane do kritického stádia. 1. února 2010 byl vybrán, aby na toto téma přednesl přednášku Richarda Dimblebyho (od roku 1972 přednáší nějaká významná osobnost přednášku na aktuální téma). Přednáška se jmenovala Shaking Hands With Death (Potřást si rukou se smrtí / Smrtěm). Pratchett přednášku napsal, ale vzhledem ke svému zdravotnímu stavu ji nemohl přednést osobně, místo něj ji proto přečetl Pratchettův přítel herec Tony Robinson (Baldrick ze seriálu Černá zmije). Zemřel ve svém domě 12. března 2015 na následky Alzheimerovy choroby. Série děl "Úžasná Zeměplocha", od roku 1983, v originále Discworld Kobercové - 1971, v originále The Carpet People, základ příběhů o Nomech Vyprávění o Nomech - v originále The Nome Trilogy, nebo The Bromeliad Trilogy (. v USA) Velká jízda (1. vydání) nebo Na cestu (2. vydání) - v originále Truckers Velký boj (1. vydání) nebo Na nepřítele (2. vydání. ) - v originále Diggers Velký let (1. vydání) nebo Na shledanou (2. vydání) - v originále Wings Odvrácená strana slunce - 1976, v originále The Dark Side of the Sun (sci-fi).

Question: Kdy byl Pratchett jmenován rytířem?

Answer: 1. ledna 2009


První světová válka

Context: První světová válka (před rokem 1939 známá jako Velká válka, nebo světová válka) byl globální válečný konflikt probíhající od roku 1914 do roku 1918. První světová válka zasáhla Evropu, Afriku a Asii a probíhala ve světových oceánech. Na počátku války stál úspěšný atentát na arcivévodu a následníka trůnu Františka Ferdinanda d'Este v Sarajevu. Měsíc po atentátu, 28. července, vyhlásilo Rakousko-Uhersko odvetou válku Srbsku. Na základě předchozích smluv následovala řetězová reakce ostatních států a během jednoho měsíce se ve válečném konfliktu ocitla většina Evropy. Válka propukla mezi dvěma koalicemi: mocnostmi Dohody a Ústředními mocnostmi. Mocnostmi Dohody při vypuknutí války byly Spojené království, které se do války zapojilo v důsledku německého vpádu do Belgie, Francie a carské Rusko. K Dohodě se postupně připojovaly další státy: v roce 1914 Japonsko, v roce 1915 Itálie, v roce 1916 Rumunsko a Portugalsko a v roce 1917 Spojené státy americké a Řecko. Ústředními mocnostmi byly v roce 1914 Německo a Rakousko-Uhersko. K Ústředním mocnostem se také přidala Osmanská říše a v roce 1915 Bulharsko. Na konci války zůstaly v Evropě neutrálními pouze Španělsko, Švýcarsko, Nizozemsko a státy Skandinávie. Boje první světové války proběhly na několika frontách po Evropě. Na západní frontě boje probíhaly v zákopech (zákopová válka). V letech 1914 až 1918 bylo mobilizováno přes 60 milionů vojáků. Jako konec světové války je udáván a ve světě oslavován 11. listopad 1918, kdy od 11 hodin zavládlo na všech frontách příměří (11. 11. v 11 hodin), podepsané téhož dne v 5.05 hodin ráno německou generalitou, ve štábním vagóně vrchního velitele dohodových vojsk, francouzského maršála Foche v Compiè. Formálním zakončením války byly Pařížské předměstské smlouvy v roce 1919. Podrobnější informace naleznete v článcích Příčiny první světové války a Atentát na Františka Ferdinanda d'Este. 28. června 1914, Gavrilo Princip v Sarajevu zastřelil arcivévodu a následníka trůnu Františka Ferdinanda d'Este. Gavrilo Princip byl členem radikálního hnutí Mladá Bosna, jejímž cílem bylo sjednocení Srbů a nezávislost na Rakousko-Uhersku.[nenalezeno v uvedeném zdroji] Atentát na Františka Ferdinanda d'Este a jeho choť Žofii Chotkovou následně spustil rychlý sled událostí vedoucích k vypuknutí světové války. Atentát vzbudil na mezinárodním poli vlnu sympatií k Rakousko-Uhersku. Velká část populace v monarchii i mimo ni se proto z vyhlášení války Srbsku radovala a chápala ji za trestnou výpravu vůči jakési podivné zemi na Balkáně.[zdroj?

Question: Jaké země se připojily k Dohodě?

Answer: v roce 1914 Japonsko, v roce 1915 Itálie, v roce 1916 Rumunsko a Portugalsko a v roce 1917 Spojené státy americké a Řecko