Robertsov koncept linearne taktike je imel zgodnjega kritika v mladem zgodovinarju Geoffreyju Parkerju, ki je vprašal, zakaj so domnevno zastarele španske tercije porazile švedske linearne formacije v bitki pri Nördlingenu.
Leta 1634. Parker je namesto tega predlagal, da je bil ključni razvoj pojav trace italienne utrdb v zgodnji sodobni Evropi. Po tem stališču je težka prevzem takšnih utrdb povzročila globoko spremembo vojaške strategije. Parker predlaga: "Vojne so postale niz dolgotrajnih obleganj in bitke na odprtem terenu so postale "nepomembne" v regijah, kjer je obstajal italijanski sled. Parker trdi, da je "vojna geografija", z drugimi besedami obstoj ali odsotnost italijanskega sledi na določenem območju, oblikovala vojaško strategijo v zgodnjem sodobnem obdobju in vodila k oblikovanju večjih vojakov, potrebnih za obleganje novih trdnjav in njihovo garnizoniranje. Parker je tako začetek vojaške revolucije označil za začetek 16. stoletja. Daje mu tudi nov pomen, saj ni bil le dejavnik rasti države, temveč je bil tudi glavni dejavnik, skupaj z "mornariško revolucijo" za vzpon Zahoda nad drugimi civilizacijami.