Napisati nadaljevanje za ta odstavek - 5. maja 1940, v pričakovanju nemške invazije na Francijo in Nizozemsko, je vojaški guverner Pariza izdal razglasitev, v kateri je vsem "neprijateljskim tujcem" med 17 in 55 leti, ki so prišli iz Nemčije (predvsem Judom), ukazal, da se ločeno prijavijo za interniranje. Ženske so se 15. maja zbrale v Vélodrome d'Hiver, tako da je bila Hannah Arendtini materi, starejši od 55 let, dovoljeno ostati v Parizu. Arendt je proces ustvarjanja beguncev opisal kot "novo vrsto človeškega bitja, ki ga je ustvarila sodobna zgodovina... v koncentracijska taborišča jih je spravil njihov sovražnik in v internacijska taborišča njihovi prijatelji". Moške, vključno z Blücherjem, so poslali v taborišče Vernet v južni Franciji, blizu španske meje. Arendt in druge ženske so poslali v tabor Gurs, zahodno od Gurs, teden dni kasneje. Kamp je bil prej ustanovljen za nastanitev beguncev iz Španije. 22. junija je Francija kapitulirala in podpisala premirje v Compiègneu.
, razdelijo državo. Gurs je bil v južnem delu Vichyja. Arendt opisuje, kako je "v posledičnem kaosu uspelo pridobiti osvobodilne papirje, s katerimi smo lahko zapustili taborišče", kar je naredila s približno 200 od 7.000 žensk, ki so jih tam držale, približno štiri tedne kasneje. Takrat ni bilo upornikov, vendar je uspela peš in stopiti proti severu do Montaubana, blizu Toulousea, kjer je vedela, da bo našla pomoč.