Napisati nadaljevanje za ta odstavek - Po neuspehu referenduma o prenosu pristojnosti se je politična in finančna klima radikalno spremenila
1979 in izvolitev konzervativne vlade pod Margaret Thatcher. Škotski svet za umetnost je spodbujal gledališka podjetja, da delujejo kot podjetje, s tem da so našli sredstva v prodaji vstopnic in komercialnem sponzorstvu. Leta 1981 je igralcu Ewanu Hooperju bilo dano 50.000 funtov za ustanovitev škotske gledališke družbe s sedežem v Glasgowu in namenom promocije dela škotskih pisateljev. Družba je imela težave s turnejami, saj ni bilo dovolj velikih prizorišč, ki bi lahko ustvarili potrebni dohodek zunaj večjih mest. Dela v prvi sezoni so vključevala McGrathovo "Zver" (1979) in Brydenovo "Civilci" (1981). Umetniški uspehi so bili spremljani s finančno katastrofo in podjetje je bilo do konca druge sezone v dolgu 120.000 funtov. Kljub nekaterim kritičnim uspehom je podjetje leta 1987 prenehalo delovati. 7:84 je doživel tudi obdobje finančne nestabilnosti, vendar so nove strukture, novo vodstvo in poudarek na spodbujanju novega pisanja privedli do del, kot so Rona Munro (r. 1959) "Bold Girls" (1990). V zadnjih dveh desetletjih 20. stoletja je nastala precejšnja škotska gledališča. Spremenil se je tudi običaj, da je en pisatelj delal za eno podjetje, na več podjetij, ki so se zanašale na skupnost pisateljev. Škotsko dramsko pisanje je postalo vse bolj internacionalizirano, škotski pisci pa so prilagajali klasične besedila, kot sta Liz Lochheadova različica Molièrejeve "Tartuffe" (1985) in "The Misanthrope" (1973/2005) ali Edwin Morganov prevod "Cyrano de Bergerac" (1992). Škotski dramatiki so bili tudi vedno bolj zaskrbljeni s širšo evropsko kulturo, kot je mogoče videti v Jo Clifford (r. 1955) "Losing Venice" (1985) in David Greig (r. 1969) "Evropa" (1995).