Napisati nadaljevanje za ta odstavek - V 70. letih pred našim štetjem, po državljanski vojni med aristokratsko frakcijo Sulla in ostanki podpornikov Mariusa in Cinna, je rimski populist Quintus Sertorius zavrnil predajo Španije Sullan diktaturi. Njegovo ločitev je sprožila Sertorijsko vojno, med katero so keltske oblasti v sredozemski Galiji bile podvržene zbiranju vojakov in prisilnim rekvizicijam za podporo vojaškim prizadevanjem Metella Pija, Pompeja Velikega in drugih rimskih poveljnikov proti upornikom. Nekateri Kelti, med njimi morda Helvi in Volcae Arecomici, so podprli Sertorija. Po atentatu na odpadniškega Rimljana sta Metela in Pompeja uspela razglasiti zmago in Helvi in Volke sta bila prisiljena odstopiti del svojih ozemelj grški mestni državi Massilia (današnji Marseilles), lojalni neodvisni zaveznik Rima stoletja, ki je strateško ležala na ustju reke Rone in je bila trdna podpornica Pompeja. Med Cezarjevim galskimi vojnami se nobeden od galskih "civitatov" v provinci Narbonese ni pridružil vsegalijskemu uporu leta 52 pr. n. št.
, niti vpleten v nobenih poročenih dejanj sovražnosti proti rimskim silam. Helvijski Valeriji imajo ključno vlogo pri vojaški zaščiti Cezarjeve zadnje linije pred Vercingetorixom, ki je poslal sile, da bi napadli Helvijsko ozemlje. V svoji zgodovini Vivarais iz leta 1861 je abbé Rouchier domneval, da je Cezar, ko je videl strateško korist Helvijskega ozemlja na meji rimske province vzdolž glavne poti v osrednjo Galijo, gojil Valerii, tako da je popravil kaznovalne ukrepe, ki jih je proti njim sprejel Pompej. Cezar omenja zaplenitev zemlje v svojem "Bellum Civile", medtem ko diskretno izpusti kakršne koli ukrepe, ki so jih njegovi zvesti Helvijski prijatelji proti Rimu v 70. letih.