Izpolnite naslednji stavek: Na volitvah leta 1984 sta bila laburistična stran in Likud, na nasprotnih straneh razprave o ozemeljskem kompromisu, prisiljena v koalicijo in vsaka misel o zemlji za mir je bila predložena. V osemdesetih letih je Sharon uporabil prisilne ukrepe za nadzor prebivalstva, kot so "izhodne ure, uničevanje domov in izkoreninjenje dreves", politiko, ki jo je Rabin ponovno potrdil leta 1985, medtem ko so izraelske naselbine predstavljale "plazljivo de facto aneksijo", ki je hranila palestinsko nezadovoljstvo. Leta 1985 je Nacionalna konferenca črncev odvetnikov v Združenih državah pripravila poročilo z naslovom "Bantustani v Sveti deželi", ki ga je primerjala s tem, kar se je dogajalo na Zahodnem bregu. Izraz je bil v tistem času zelo zlorabljen, vendar je 15 let kasneje ameriški strokovnjak za primerjalno pravo in afričan Adrien Wing napisal, da se zdi, da dogodki v naslednjem desetletju in pol glede načina urejanja ozemlja podpirajo prepričljivost analogije. Do konca leta 1987 so se napetosti povečale in začelo se je ljudsko vstajo. Leta 1988 je Jordanija opustila vse trditve o Palestini in Palestinski narodni svet je razglasil Palestinsko državo. Sharon je leta 1991 naznanil načrt Sedem zvezd, ki je pozval k naselbinam na Zeleni liniji, z "izjavljenim namenom njegovega posledičnega izkoreninjenja". Meretz-Shevesov načrt iz leta 1992 je predvidel štiri palestinske kantone, razdeljene po območjih judovskega naselja, kasneje pa se je razvil v načrt za priključitev vseh večjih blokov naselbin skupaj s tremi "avtonomnimi palestinskimi enklavami", ki so bile opisane kot "bantustanizacija" "enote samoodločanja". Intifada je izgubila zagon po
Na Madridski konferenci leta 1991, na kateri so se prvič po letu 1949 sestali izraelski in palestinski predstavniki, je Rabin leta 1992 obljubil, da bo ustavil širitev naselbin in začel tajne pogovore s PLO.