Povzetek članka:  Arsenal, za spremembo, se je pojavil s sledmi discipline. Igrali so z ravnodušnostjo. Arsene Wengerjeva ekipa se ni pustila vabiti v hiter lov na slavo. Vse so naredili razumno. To ni bilo vedno tako. Morda so se naučili lekcij iz napada lahke brigade tri tedne prej. Petnajst zaporednih let v Ligi prvakov in še vedno se učim pomembnih lekcij. Govoriš o počasnem sprejemanju. Takšne lastnosti bi morale biti v tej točki vtisnjene v klubovo tkanino. Arsene Wenger gleda na zmago v Monaku, a to ni bilo dovolj za vstop v osmino. Olivier Giroud je dal Gunnersu upanje, končal je z aplombom, da bi povečal živce domačih. Aaron Ramsey je stopil s klopi, da bi se zgrabil za žogo, ki se je sprostila v predalu, da bi poravnal razmerje na agregatu. Po porazu na Emirates Stadionu v prvi tekmi so se naučili, da ne smejo ponoviti svojih napak, vendar jim to ni koristilo. Wengerjeva ekipa je ostala brez golov in dvakrat zadela proti obrambi, ki je v zadnjih 12 domačih tekmah samo enkrat zadela gol, vendar je bilo to brez pomena. Namesto tega je bil tu še en spektakularen skok v kolekcijo. Robin van Persie je dobil rdeč karton, Nicklas Bendtner je imel zadnjo priložnost v Barceloni in zmaga 2:0 v Münchnu proti Bayernu, kopija tega dvoboja, pred dvema letoma. Lionel Messi je v letu 2010 zadal štiri gole, ko je bila Barca Pep Guardiole na vrhuncu, Kolo Touré je v Liverpoolu priznal kaznivo točko in skoraj zgrešil proti AC Milanu, ko je Wenger besil na sodnika, ko je izgubil s štirimi v San Siru. Še enkrat, obstajali so "kaj če". Kaj, če bi Alexis Sanchez dobil kazen, namesto da bi bil aretiran zaradi potapljanja? Kaj, če strel Dannyja Welbecka ni zadel Aymena Abdennoura in se je pred polčasom odklonil? Kaj če Danijel Subasic ne bi v zadnjih minutah iztrgal tistega iz zgornjega kota? Kaj, če bi se Arsenal naučil, kako se spopasti z dvema nogama z enakim rezultatom proti kvalitetnemu nasprotniku?
Za spremembo, Arsenal je igral s sledmi discipline. Igrali so z ravnodušnostjo. Arsene Wengerjeva ekipa se ni pustila zapeljati v hiter lov na slavo. Wengerjevi igralci so dokazali, da imajo več zrelosti kot je bilo očitno v patetični prvi rundi. Tudi Olivier Giroud je dokazal, da je bila noč izgubljenih priložnosti nekakšna aberacija sredi vroče forme.