Izpolnite naslednjo frazo: Marčenko, prvotno apolitični naftni vrtalnik iz revnega ozadja, se je obrnil na pisanje in politiko kot posledica več epizod zapora, ki so se začeli leta 1958, med katerimi se je začel družiti z drugimi disidenti. Marčenko je leta 1969 postal mednarodno znan po svoji knjigi "Moje pričevanje", avtobiografski pripovedi, ki jo je napisal po prihodu v Moskvo leta 1966 o svojih takratnih nedavnih kazah v sovjetskih delovnih taboriščih in zaporih. Knjiga je bila v Sovjetski zvezi v omejenem obsegu objavljena kot "samizdat" in je povzročila senzacijo na Zahodu, ko je razkrila, da se je sovjetski sistem gulagov nadaljeval po smrti Josifa Stalina. Leta 1968, v času pred
Po sovjetski invaziji na Češkoslovaško je Marčenko napisal odprto pismo, v katerem napoveduje invazijo. Spet je bil aretiran, sprostit je bil v zgodnjih sedemdesetih letih prejšnjega stoletja, leta 1974 pa je bil zaslišan in interno izgnan v Irkutsko oblast. Leta 1976 je Marčenko postal eden od ustanovnih članov Moskovske helsinške skupine, preden je bil ponovno aretiran in zaprt leta 1981, kjer je ves čas zapora pisal in objavljal usodo sovjetskih političnih zapornikov. Nathan Ščaranski, ki je v zaporu in notranjem izgnanstvu preživel skupaj približno 20 let, je o njem dejal: "Po izpustitvi Jurija Fjodoroviča Orlova je bil zagotovo največji sovjetski zapornik vesti". Tako je postal eden od "večno zapornikov" Sovjetske zveze.