Francija je vložila v Dai Viet, tako da je podprla frakcijo Nguyen Anha proti Taysonovemu uporu med vietnamsko državljansko vojno (1789-1802). Francoski kralj Ludvik XVI. je leta 1787 z Nguyenom Anhom podpisal Versajsko pogodbo, s katero je Nguyenovim lojalcem zagotovil zavezništvo s Francijo. Čeprav pogodba ni bila nikoli ratificirana, se je na tisoče francoskih plačancev in častnikov združilo na strani Nguyen Ane in se borilo proti Taysonovim. Ko je Anh premagal Taysonove in bil kronan kot cesar Gia Long (r. 1802<unk>1819) združenega kraljestva Vietnama leta 1802, je približno 400 Francozov služilo novi monarhiji kot dvorni uradniki in svetovalci Gia Longa, ki je relativno toleriral vse vere, vključno s katoličanstvom. Na žalost je Gia Longov naslednik <unk> cesar Minh Mạng (r. 1820<unk>1841) je bil konzervativni konfucijevski in izolacionistični vladar. Leta 1826 je prekinil diplomatske odnose s Francijo. Začelo se je leta 1833, po Lê Văn Khôijevem upora.
, vietnamski monarh, ki je pretežno tarča katoliških kristjanov za verski preganjanje z označevanjem jih kot "tà đạo" (heretikov), je izdal več "dụ cấm đạo Gia tô" (edikt o omejevanju katoliške religije) in prepovedal misijonarske dejavnosti. To preganjanje katoličanov in usmrtitev francoskih škofov je ustvarilo izgovor za intervencijo Francije, vendar je nova francoska monarhija pod vladavino Ludvika Filipa I. (v. 1830<unk>1848) se niso osredotočili na zaščito svojih misijonarjev na Daljnem vzhodu.