Parkes se je prvič udeležil prvenstva sveta v Aintreeju.
Leta 1959 je vozil 1.5-litrski Straight-4 iz Formule 2 (F2). Vendar se ni kvalificiral in se je nato vrnil v športne avtomobile, razen v Mallory Parku leta 1962 z Bowmaker Cooperjem. Po svojem uspehu pri Ferrariju se je Parkes leta 1963 uradno pridružil Ferrariju kot razvojni in rezervni voznik, v naslednjih sezonah pa je postal priznan kot vodilni voznik športnih avtomobilov. Ko je John Surtees leta 1966 nepričakovano zapustil Ferrari, je bil Parkes povišan v ekipo za Grand Prix in s podaljšano šasijo, ki je bila prilagojena njegovi višini šest metrov in štiri palce, je takoj uspel, saj je leta 1966 na francoski Grand Prix v Reimsu končal na drugem mestu. Jack Brabham je zmagal dirko s svojim soigralcem Dennyjem Hulmejem, tretjim, v svojih Brabham Repcos. Kljub temu je sledilo še dve upokojitvi pred drugim drugim mestom v Monzi, kjer je tudi osvojil pole position. Parkes je aprila 1967 zmagal na mednarodni dirki Formule 1 na dirki Silverstone za tretjino kroga nad Brabhamom. Tekmovanje je prepotoval v času 1:19:39.25 s povprečno hitrostjo 114,65 km/h.