Po besedah avtorja Clintona Fernandesa so vlade Malcolma Fraserja, Boba Hawkea in Paula Keatinga sodelovale z indonezijsko vojsko in predsednikom Suhartom, da bi prikrile podrobnosti o razmerah v Vzhodnem Timorju in ohranile indonezijski nadzor nad regijo. Avstralske vlade so dobre odnose in stabilnost v Indoneziji (največji sosed Avstralije) obravnavale kot pomembno varnostno blažilnik za avstralski sever. Kljub temu je Avstralija zagotovila pomembno zatočišče zagovornikom neodvisnosti Vzhodnega Timorja, kot je bil José Ramos-Horta (ki se je med izgnanstvom naselil v Avstraliji). Vendar pa je bila v času indonezijske okupacije Vzhodnega Timorja avstralska javnost na splošno nelagodna, če ne aktivno proti okupaciji, kar je sprva poudarilo smrt petih avstralskih novinarjev, ki so postali znani kot "Balibo 5". Tudi dejanja Timorskega ljudstva pri podpori avstralskih sil med
Bitka na Timoru v drugi svetovni vojni je bila dobro zapisana, še posebej med veterani. Ta dva vprašanja sta okupacijo Vzhodnega Timorja v negativni luči ohranjala ves čas invazije in okupacije. V Avstraliji so bili proti okupaciji organizirani protesti, v Avstraliji so živeli ugledni Vzhodni Timori, ki so to vprašanje ohranjali pri življenju, nekateri avstralski državljani pa so sodelovali v gibanju odpornosti. Po besedah profesorja Jamesa Cottona, ki je v svoji knjigi o invaziji zapisal, se je Suharto v resnici izognil prijemu v Avstralijo, saj je vedel, da bodo javni protesti.