Ko je slišal za njene dejanja, je vrhovni poveljnik čilske vojske, general Manuel Baquedano, poklical Moralesa na srečanje z njim in ji uradno dovolil, da nosi uniformo cantiniere (kot je to storila brez dovoljenja pred tem) in ji dal čin in plačilo narednika ("sargento segundo", dobesedno "drugi narednik"). Kasneje se je preselila v 4. divizijo, v kateri je služila med kampanjo v Tacni in Arici. V bitki pri Tacni
26. maja 1880 je še naprej oskrbovala z vodo izčrpane moške na prvi liniji, potem ko je bila sama rahlo ranjena. Bila je ena prvih vojakov, ki so tisti večer vstopili v mesto Tacna, vojaki konjeniškega polka Carabineros de Yungay pa so se spomnili, da je vstopila v mesto na konju, ko so mimo nje hodili, dvignila puško in kričala "Viva Chile!". Po bitki je nekaj časa trpela zaradi bolezni, ki jo je dobila od vojnih ujetnikov, ki jih je oskrbovala, in napisala pismo prijatelju v Antofagasti, domnevajoč, da je na smrtni postelji. Kljub temu so poznejši pisci rekli, da je bila dva tedna pozneje prisotna v bitki za Arico in da je ukazala množično ubijanje ujetih Perujcev. Januarja 1881 se je borila v bitki pri Chorillosu in bitki pri Mirafloresu in je bila med Čilejci, ki so vstopili v Limo po zavzetju mesta.