Napisati nadaljevanje za ta odstavek - Britanske zmage nad Burmo leta 1826 so postavile temelje za stoletje, v katerem je vojaško zgodovino Tajske prevladovala grožnja evropskega kolonializma. Sprva pa je bilo siamsko zanimanje osredotočeno na tradicionalne tekmece Burme in Vietnama. Siam je leta 1826 interveniral v podporo Britaniji proti Burmi, vendar je njena slaba predstava navdihnila Chao Anouvongov presenečeni napad na Korat. Odpor gospe Mo jo je uveljavil kot kulturno junakinjo, zmaga generala Bodindecha pa ga je dve leti kasneje uveljavila kot glavno osebnost v tajski vojaški zgodovini. Njegov uspešen pohod v siamsko-vietnamski vojni (1841-1845)
Potrdila siamsko oblast nad Kambodžo. Leta 1849 je oslabitev burmanske moči spodbudila upor med burmansko nadzorovanimi šanskimi državami Kengtung in Chiang Hung. Čang Hung je večkrat iskal siamsko podporo, Siam pa se je na koncu odzval z začetnim pošiljanjem sil leta 1852. Obe vojski sta v kampanji na severnih gorskih višavah srečali težave, Siamci pa so končno dosegli Kengtung šele leta 1855, čeprav so se s velikimi težavami in izčrpanostjo siamskih virov nazadnje umaknili. Te vojne so se še naprej vodile v tradicionalnem načinu, z vojnimi sloni, ki so bili v tem obdobju razporejeni na polju in nosili lahko artilerijo, pogosto pa so bili odločilni dejavnik v bitki. Medtem so vidne vojaške slabosti Kitajske v prvi in drugi opijski vojni z Veliko Britanijo in pozneje Francijo med 1830-imi in 1860-imi spodbudile Siam, da je zavrnil kitajsko suzerenijo v 1850-ih. Siam je bil pod vojaškim in trgovinskim pritiskom evropskih sil in kot je kralj Rama III. na smrtni postelji leta 1851 dejal: "Ne bomo imeli več vojn z Burmo in Vietnamom. Dobili jih bomo samo z zahodom".