10. aprila 1940, sedem mesecev po izbruhu druge svetovne vojne, je bil MacMillan povišan na polkovnika in imenovan za GSO1 v HQ 55. (Zahodni Lancashire) Motor Division, prvo linijo formacije teritorialne vojske (TA). Divzijo je poveljeval generalmajor Vivian Majendie, ki je bil MacMillanu 11 let starejši in je služil v Severnem poveljstvu (kmalu se je preselil v Vzhodno poveljstvo). Divzija je bila motorizirana pešcijska formacija, sestavljena iz le dveh brigad, namesto treh, in je bila med večimi odgovorna za obalno obrambo in za spopad z morebitnimi sovražnimi zračnimi pristanki v primeru nemške invazije. Konec junija, potem ko je bila britanska ekspedicijska enota (BEF) evakuirana iz Dunkerqueja in
Po padcu Francije je bila divizija, ki je bila sprva sestavljena iz 164. in 165. pešadijske brigade s podpornimi divizijskimi vojaki, reorganizirana kot standardna pešadijska divizija z dodatkom 199. pešadijske brigade iz razpuščene 66. pešadijske divizije.