Napisati nadaljevanje za ta odstavek - Najstarejši sin Ferdinanda I., Boris, je prevzel prestol po odstopu svojega očeta po porazu Bolgarije v prvi svetovni vojni. V skladu z Neujljsko pogodbo iz leta 1919 je bila Bolgarija med drugim prisiljena odstopiti od različnih ozemelj, plačati poškodovane vojne odškodnine in močno zmanjšati velikost svoje vojske. Istega leta je Aleksandar Stamboliyski iz agrarne bolgarske nacionalne agrarne zveze postal premier. Ko je bil Stambolijski leta 1923 v državnem udaru strmoglavljen, je Boris priznal novo vlado Aleksandra Tsankova, ki je ostro zatiral bolgarsko komunistično stranko in vodil narod skozi kratko mejno vojno z Grčijo. Tsankova so leta 1926 odstranili s oblasti, sledila pa je serija premierjev do leta 1934, ko je korporativno gibanje "Zveno" izvedlo državni udar.
in prepovedal vse politične stranke. Boris je nasprotoval vladi "Zveno" in jih leta 1935 strmoglavil, na koncu pa je na mesto predsednika vlade postavil Georgija Kyoseivanova. Za preostanek svoje vladavine je Boris vladal kot "de facto" absolutni monarh, njegovi premierji pa so se v veliki meri podredili njegovi volji.