Napetost tekmovanja skozi celo leto in na več celinah je Stewartu sčasoma povzročila zdravstvene težave. Leta 1971 je osvojil svetovno prvenstvo, čeprav je trpel za mononukleozo in 186-krat prečkal Atlantski ocean zaradi medijskih obveznosti v Združenih državah. Med sezono Velike nagrade leta 1972 je zamudil Belgijsko Grand Prix.
Na Nivellesu zaradi gastritisa, je moral odpovedati načrte za vožnjo z Can-Am McLarenom, vendar je zmagal v Argentini, Franciji, ZDA in Kanadi, da je bil drugi za Emersonom Fittipaldijem na lestvici voznikov. Stewart je tudi tekmoval v Fordu Capri RS2600 na evropskem prvenstvu v turističnih avtomobilih, skupaj s sodelavcem Francoisom Cevertom in drugimi piloti F1, v času, ko je bilo tekmovanje med Fordom in BMW-jem na vrhuncu. Njihov najboljši rezultat je bil na 6 urah Paula Ricarda, kjer so končali drugi. Leta 1972 je Stewart prejel tudi OBE.