Izpolnite naslednjo frazo: Oblasti so očitno zadovoljne, da je Crügerjevo učenje po
Vstaja leta 1953 naj bi ostala "pod radarjem", vendar je njegov odgovor na zelo dolg "skrivni govor" prvega sekretarja Hruščova, ki je bil na 20. kongresu Komunistične partije Sovjetske zveze v zadnjem tednu februarja 1956, ki je dal podrobnosti o "Stainovih zločinih" in je bil neformalno razširjen po Vzhodni Nemčiji med letoma 1956 in 1957, sčasoma sprožil politično nemesijo. Medtem ko je vzhodno nemška vlada sprva poskušala zmanjšati celotno zadevo, je bil Crüger eden od tistih, ki so se poskušali vključiti v včasih vročih razprav o vprašanjih, ki so se pojavile na političnih srečanjih, ki jih je organizirala stranka in v njenem imenu na univerzi in kulturnih ustanovah, s katerimi je bil povezan. Po njegovem mnenju bi bilo treba na univerzi preprečiti politične razprave, pri čemer bi bilo treba posebno pozornost nameniti Heinrichu Saaru, novoimenovanemu direktorju univerzitetnega inštituta, v katerem je delal, za katerega je bilo znano, da je bil antinacistični aktivist in žrtev političnega preganjanja v Hitlerjevih letih. Zahteval je premagovanje dogmatičnega odporu stranke proti poskusom širjenja demokratičnih praks znotraj nje. Razprave niso nikoli dosegle faze konkretnih nepreklicnih predlogov, vendar je bil tudi odkrit v svoji kritiki ponovnega aretacije njegovega akademskega kolega Bernharda Steinbergerja novembra 1956 in uradne strategije divjega obrekovanja medijev, ki mu je vlada nato podvrgla Steinbergerja. 5. decembra 1956 je Crüger celo naslovil pismo centralnemu odboru stranke, v katerem je zagovarjal Steinbergerjev primer in vztrajal pri njegovi nedolžnosti. Slednji je bil označen za osebno pozornost nacionalnega vodje (in prvega partijskega sekretarja) Waltera Ulbrichta.