Napisati nadaljevanje za ta odstavek - Območja, ki so jih osiromašile državljanske vojne med federalističnimi in centralističnimi frakcijami, pa tudi spopadi in vojne proti royalističnim mestom, so bila že do konca leta 1814 v negotovem položaju. To je bilo dodano dejstvu, da mnogi v nedavno neodvisnih provincih nikoli niso zavrnili legitimnosti Ferdinanda VII. kot suverenega kralja in da je bilo kljub gibanju za neodvisnost politično in kulturno življenje v provincih v veliki meri nespremenjeno in še vedno pod močnim vplivom Španije. Poleg tega je katoliška cerkev večinoma nasprotovala neodvisnosti. Do sredine leta 1815 je velika španska ekspedicijska sila
Pablo Morillo je prispel v Novo Granado, kar je okrepilo prejšnje napredke rojalistov, ki so jih naredili Santa Marta. Morillo je avgusta oblegal Cartageno, ki je končno padla pet mesecev pozneje, decembra, ko je mesto utrpelo veliko število civilnih žrtev zaradi lakote in bolezni. Do 6. maja 1816 so Morillo in rojalisti z juga osvojili Bogoto in tako vrnili vso Novo Granado pod kraljevski nadzor, ki je trajal do avgusta 1819, ko so sile pod poveljstvom Simóna Bolívara ponovno zavzele osrednji del regije.