Izpolnite naslednjo frazo: Do leta 1913 je bila Romunija četrti največji izvoznik pšenice na svetu, vendar je vprašanje nepravične porazdelitve zemljišč postalo vztrajno težavno (in se je dejansko poslabšalo, ko so se romunski kmetje borili v drugi balkanski vojni, ko so bili iz prve roke priča veliko bolj pravični shemi porazdelitve zemljišč v Bolgariji). V poznem 19. stoletju je približno 2000 lastnikov zemljišč obvladovalo več kot polovico zemljišč, medtem ko so kmetje (z malo zastopanosti v vladi in omejenim dostopom do zemljišč in lastniških pravic) imeli le tretjino. Leta 1888 je nezadovoljstvo kmetov z neenakopravno porazdelitvijo zemlje privedlo do krvavih spopadov, ki so prinesle delne in neučinkovite kmetijske reforme. Neenakostni sistem je še naprej vodil kmetstvo v stečaj in se je zdelo, da vse bolj vodi k sistemu odsotnega lastništva. Skoraj dve desetletji kasneje se je zgodila druga, bolj nasilna epizoda:
Rumunski kmečki upor leta 1907, ki je skoraj povzročil popolno revolucijo in povzročil smrt več tisoč kmetov, ko je intervenirala vojska. Zaradi tega je vlada leta 1907-08 uvedla novo zakonodajo v korist kmetov, vključno z novim zakonom o kmetijskih pogodbah in zakonom o ustanovitvi podeželske kreditne banke (Casa Rurală), ki naj bi olajšala nakupe in najemnine, s čimer bi se premoženje od velikih lastnikov zemljišč preneslo na kmetje. Vendar pa so bili ti zakoni (na katere je vplival "poporanistični" trend Konstantina Stereja) slabo uveljavljeni, na voljo je bila popolnoma nezadostna količina zemljišč za nakup, velika večina kmetov pa ni bila niti upravičena do večine pomoči, ki je bila na voljo.