Uporabljanje ocetne kisline v alkimiji sega v 3. stoletje pr. n. št., ko je grški filozof Teofrast opisal, kako je ocet deloval na kovine, da bi proizvedel pigmente, uporabne v umetnosti, vključno z belim svincem (svinec karbonat) in verdigrisom, zeleno mešanico bakrenih soli, vključno z bakrovim acetatom. Starodavni Rimljani so kuhali kislo vino, da bi proizvedli zelo sladek sirup, imenovan sapa. Sapa, ki je bila proizvedena v svinčnih loncih, je bila bogata s svinčnim acetatom, sladko snov, imenovano tudi svinčni sladkor ali Saturnov sladkor, ki je prispevala k zastrupitvi svinca med francoskim rimskim plemstvom. Nemški kemik iz 16. stoletja Andreas Libavius je verjel, da so lastnosti ocetne kisline pri proizvodnji acetonove kisline iz suhe ocetne kisline, ki jo je opisal, enake kot pri proizvodnji vina in vina.
Sladkor