Sanjabi in Allahyar Saleh sta v petdesetih letih vodila iransko stranko, nacionalistično, progresivno, levičarsko in protisovjetsko skupino. Stranka je postala del Nacionalne fronte. Sanjabi je bil zvest podpornik Mohammada Mossadegha, kasneje pa je leta 1952 pod Mossadeghom služil kot minister za izobraževanje. Mosaddegh je vodil gibanje za nacionalizacijo britanske naftne industrije v Iranu (ki je po nacionalizaciji postala znana kot Nacionalna iranska naftna družba) in po tem, ko je to dosegel, se je zapletel v vročo bitko z Britanci (ki so predhodno nadzorovali naftno industrijo in želeli ponovno uveljaviti nadzor nad njo) in s silami, ki so se zbrale okoli Mohammada Reze Shahja (kral Irana, ki je nasprotoval politikam Mosaddega v zvezi z Britanci, pa tudi prizadevanjem predsednika vlade za omejitev moči in vpliva šaha). Po državnem udaru CIA-MI6 je Mossadegh
Avgusta 1953 in ponovno postavil šaha na prestol, je Sanjabi skupaj z drugimi Mossadeghovi podporniki stopil v opozicijo proti šahovemu režimu. Leta 1960 je bil močno vključen v oblikovanje Druge nacionalne fronte. Ponovno ustanovljena Nacionalna fronta naj bi ostala aktivna pet let, vendar v vedno slabših okoliščinah. Kljub zmernim zahtevam za volilne reforme in šah, ki bi "kral in ne vladal", je šah zavrnil, da bi prenašal dejavnosti Fronte. Njegove močne varnostne sile, predvsem zloglasni SAVAK, so utišale Sanjabija in druge sekularne demokrate. Zaradi tega in številnih drugih dejavnikov se je leta 1965 razpustila. Fronta je ostala v mirovanju do poznih sedemdesetih let. Konec leta 1977 ga je kot vodjo oživil Sanjabi.