Napisati nadaljevanje za ta odstavek - Prejel je nagrado za varnost Flote Air Wing Atlantic Chief of Naval Operations za leto 1972. Kot rezultat taktičnih prizadevanj eskadrilje v letih 1973 in 1974 je VP-26 prejel trofej kapitana Arnolda Jayja Isbella za odličnost v protipodmorničnem boju. Leta 1975 je bila eskadrila vključena v praznovanje dvestoletnice Združenih držav. Poleg tega, da so na svojih letalah leteli s 13-zvezdičnatimi repnimi čepicami, je več kot 100 moških in žensk iz VP-26 opravilo zunanjo obnovo muzeja Pejepscot v Brunswicku v Maineu, kar je eskadrilji prineslo oznako poveljstva za dvestoletni jubilej mornarice. Kot edina eskadrila, ki je bila v aktivni službi, je bila leta 1976 razporejena na NS Rota in Lajes Field, kar je VP-26 dalo priložnost, da prikaže svoje dve stoletni barve po celotnem Sredozemlju, Evropi in severnem Atlantiku. Squadron je prejel nagrado Golden Wrench za vrhunske dosežke v vzdrževanju in pripravljenosti zrakoplovov ter trofejo kapitana Arnold Jay Isbell za leto 1976. V septembru 1977 je bil VP-26 razporejen na več lokacijah v severnem Atlantiku. Glavna baza je bila na NAS Bermuda in Lajes Field, eskadrila pa je imela enote v Panamskem kanalu.
RAF Ascension Island, NAS Guantanamo Bay, NAS Keflavik in NS San Juan. Koordinirane operacije so poudarjale to razporeditev, saj so letalske posadke sodelovale v številnih vajah ASW z mornaricami NATO in zavezniškimi mornaricami. V začetku leta 1978 se je VP-26 vrnil na NAS Brunswick, kjer je prejel priznanje Meritorious Unit Commendation, nagrade Silver in Golden Anchor za odličnost v zadrževanju in nagrado CNO Aviation Safety Award za operacije v letih 1976 in 1977. V marcu 1979 je VP-26 začel prehod iz P-3B v P-3C Update II, ki je vključeval najnovejše tehnologije v avioniki in orožnih sistemih (vključno z infrardečo detekcijsko napravo, nameščeno na stolpu, ki se je spuščala iz nosu, da bi prepoznala tarče dan in noč, in zmogljivostjo raket AGM-84A Harpoon).