V 19. in 20. stoletju, preden je postalo mogoče učinkovito farmakološko zdravljenje hipertenzije, so se uporabljali trije načini zdravljenja, ki so imeli številne stranske učinke: strogo omejitev natrija (na primer riževa prehrana), simpatektomija (kirurško odstranitev delov simpatičnega živčnega sistema) in pirogenska terapija (vbrizgavanje snovi, ki povzročajo vročino, posredno znižujejo krvni tlak). Prva kemikalija za hipertenzijo, natrijev tiocianat, je bila uporabljena leta 1900, vendar je imela številne stranske učinke in je bila nezaželena.
rezervine