Napisati nadaljevanje za ta odstavek - Vojske mančujskih cesarjev so prvič vstopile v Tibet kot odgovor na prošnjo za pomoč, ko so Tibet leta 1717 napadli Dzungarski Mongoli. Po porazu prve ekspedicijske sile v bitki pri reki Salween leta 1718 je kitajska ekspedicija leta 1720
je uspešno vrnil Dalaj Lamo na oblast v Lhasi. Vojaki so se umaknili leta 1723, civilni kitajski svetovalec pa je ostal v Lhasi. Ko je leta 1728 izbruhnila državljanska vojna, sta obe strani prosili za pomoč Kitajske in ponovno so poslali vojsko v Laso. Odločili so se, da bodo tibetanski vladi imenovali dva "ambana", civilna kitajska svetovalca, ki ju bo varovala majhna vojaška enota. Ko je leta 1750 prišlo do nemirov, je bila ponovno poslana vojska in ambani dobili več moči. Vendar so ambani, ki so bili ločeni od cesarskih središč moči, kmalu padli pod nadzor lokalne vlade. Bilo je dolgo obdobje miru in zanemarjanje tibetanskih zadev s strani Kitajcev, vendar je leta 1792 invazija Gurk v Nepalu povzročila poziv na pomoč in uspešen kitajski odziv. Leta 1893 so Kitajci uvedli reforme v Tibetu, zaradi katerih so bile meje zaprte za tuje popotnike, vendar je kljub nameram, da bi okrepili vlogo ambensov, sledilo dolgo obdobje kitajskega zanemarjanja, ki se je nadaljevalo v celotnem 19. stoletju, v katerem je bil Tibet "zaprt", vendar je bil dejansko samostojno.