Napisati nadaljevanje za ta odstavek - taborišče je bilo do tega trenutka obupno prezasedeno: tifus je bil razširjen. Helene Overlach še vedno ni bila telesno močna, njeno zdravje pa se je zaskrbljujoče poslabšalo. Vojni pokol je v Nemčiji povzročil posebno pomanjkanje delovnih delavcev, zato je večino dnevnega upravnega dela v koncentracijskih taboriščih opravljali izbrani zaporniki. V začetku leta 1945, ko se je zdelo, da Overlach ne bo preživel, so tovariši zaporniki poskrbeli, da so Helene Overlach in še en nemški komunist vključili v serijo poljskih zapornikov, ki so bili poslani na Švedsko (ki je bilo nevtralno v vojni) za sprostitev, v okviru dogovora, ki je bil povezan s shemo "Beli avtobusi", ki jo je pred kratkim pogajal Rdeči križ. Njeni tovariši so našli tudi način, da so poskrbeli za lažno ime in osebne dokumente, ki so bili potrebni za Overlach, da bi ostala neopažena med poljskimi ženskami. Čeprav ni bilo več nobenega dvoma, da je konec
Vojna je bila neizogibna, saj so avtobusi, ki so prevažali ženske, 25. aprila 1945 zapustili Ravensbrück, borbe okoli Berlina pa so bile še vedno intenzivne. Kljub temu so 1. maja 1945 prispeli v Malmö. Skupina zapornikov, ki naj bi bila izpuščena, med njimi Overlach in njena tovariša, ni bila prepeljana z avtobusom, temveč z vlakom: ko so poljske ženske opazile, da sta med njimi skrita dva Nemca, so želele odvrniti "fašiste", vendar so jih nekako odvrnile.