Protestantski Poljaki so zapustili Poljsko in odšli v Ameriko, ker so iskali večjo versko svobodo. To ni bilo posledica protireformacije na Poljskem; jezuiti so na Poljskem širili katoličanstvo predvsem s spodbujanjem verskega izobraževanja med mladimi. Po švedskem potopu
Poljski bratje, ki so jih imeli za švedske simpatizerje, so morali spreobrniti ali zapustiti državo. Poljski bratje so bili leta 1658 z zakonom izgnani iz Poljske in zaradi oznanjevanja svoje vere soočeni s fizičnimi pretepi, zasegom premoženja in sodnimi kazni. Poljski izgnanci so iskali zatočišče v Angliji, vendar so zaradi pomanjkanja podpore iskali mir v Ameriki. Večina izgnanih Poljakov je prispela v Novo Švedsko, čeprav so nekateri odšli v Novi Amsterdam in angleško kolonijo Virginia. Ni nobenih dokazov o poljski priseljevanju na katoliška španska ali francoska ozemlja v Severni Ameriki v 17. stoletju, kar je po mnenju zgodovinarja Franka Moche znak, da so bili prvi Poljaki protestanti in so želeli živeti s protestanti v Ameriki. Ti Poljaki so bili na splošno izobraženi in aristokratični. Eden od znanih priseljencev, pionir Anthony Sadowski, je prišel iz območja, ki so ga naselili Moravski bratje in arijci v Sandomierški vojevodi Poljsko-Litvanske skupnosti, kar je v skladu z verskim izhodom. Raziskave so potrdile, da je bil eden od njegovih prvih dejanj ob prihodu obisk poljske protestantske kolonije v New Jerseyju, njegov stric Stanislaw Sadowski pa se je pred begom iz Poljske spreobrnil v kalvinizem. Protestanti (in drugi nekatoličani) so leta 1768 v Poljski ponovno pridobili svoje pravice in verske svoboščine, s čimer so prenehali s pritiskom, da bi iz verskih razlogov zapustili Poljsko.