Japonski imperij je bil vodja sil osi na pacifiškem območju. Nekateri učenjaki menijo, da je izbruh druge kitajsko-japonske vojne, ki se je začela, ko je Japonska napadla Kitajsko po incidentu na mostu Marco Polo leta 1937, pravi začetek druge svetovne vojne. Ta konflikt se je združil s svetovno vojno po japonskem napadu na Pearl Harbor decembra 1941, ki mu je takoj sledila vrsta usklajenih napadov na Filipine, Guam in otok Wake, ki so jih držale ZDA; na britanske kolonije Malaja, Singapur in Hong Kong; in na Kraljevino Tajsko. Leta 1942 je Japonska začela ofenzive na kitajskem, jugovzhodnem azijskem in pacifiškem bojišču. Konec leta 1942 je bila Japonska v obrambi, ko so zavezniki spremenili svoje prejšnje dosežke. Atomski bombardamenti Hirošime in Nagasakija, ki so jih izvedle Združene države, skupaj z razglasitvijo vojne Sovjetske zveze, so prepričale japonsko vlado, da je morala
brezpogojno predajo 2. septembra 1945. Veliko japonskih političnih in vojaških voditeljev je bilo obsojenih za vojne zločine pred tokijskim in drugimi zavezniškimi sodišči v Aziji.