Napisati nadaljevanje za ta odstavek - Po zmagi Mamlukov nad mongolskim Ilkhanatom pri Ain Jalutu
Leta 1260, kjer je sodelovala tudi sila 500 armenskih vitezov in njihovih spremljevalcev, so mameluške vojske začele serijo uničujočih napadov na kraljestvo Kilikijske Armenije, zaveznika Ilkhanata in uspešno krščansko državo, ki meji na vzhodno Sredozemlje. Leta 1266 so v odsotnosti mongolskih zaveznikov in kralja Hethuma I., ki je potoval v Karakorum, da bi poklical pomoč, Armenci utrpeli strmoglaven poraz, ko jih je mameluška vojska presenetila v Mariju, blizu Darbsak. Leta 1275 je mameluški sultan Baibars napadel Kilikijsko Armenijo, oplenil njeno prestolnico Sis (vendar ne trdnjavo) in porušil kraljevo palačo. Njegove plenilske čete so pobili prebivalce gorskih dolin in vzeli veliko plenov. Pristaniško mesto Ajas je uničila in zažgala mameluška kolona, okoli 2000 frankovskih in armenskih prebivalcev pa se je utopil, ko so poskušali ubežati na ladjah v pristanišču. Kilikijska ravnica je bila opustošena, njeni prebivalci pa so bili usmrčeni z mečem ali odvzeti kot ujetniki. Po pripovedih očividcev so pred pokolom preživeli samo tisti, ki so se skrivali v utrjenih krajih. Uničeno je bilo tudi mesto Tarz. V tem kontekstu se je armenski plemstvo, večinoma varno v svojih gorskih trdnjavah, združilo okoli kralja Leona II. (sin Hethuma I.) in konstabla Sempada.