V poletju 533 so vandalske sile (5.000 mož in 120 ladij), ki jih je vodil Tzazo, prispele na Sardinijo, da bi zadušile Godasov upor in osvojile Caralis, pri čemer so ubili Godasa in njegove privržence. V začetku leta 534 so se vandali na Sardiniji takoj predali bizantincem, ko so se soočili z novicami o propadu vandala v Afriki.
; od takrat je bil otok del Bizantinskega cesarstva, vključen kot provinca v pretorijsko prefekturo Afrike. Lokalni guverner je sedel v Caralisu. Med gotskimi vojnami je velik del otoka zlahka padel v roke Ostrogotov, vendar je končni padec germanskega upora v celinski Italiji pomiril bizantinsko nadzor. Sardinija je bila kasneje vključena v eksarhat Afrike do konca, ki so ga Arabci leta 698 n. št., ko je bil otok verjetno združen v eksarhat Ravene. Leta 599 in v 7. stoletju je flota Longobardov poskušala napadeti Caralis in Turris Libissonis (Porto Torres), vendar zaman.