Reforme, ki so jih izvedli Deng in njegovi zavezniki, so Kitajsko postopoma odvrnile od načrtovanega gospodarstva in maoističnih ideologij, odprle za tuje naložbe in tehnologijo ter uvedle svojo ogromno delovno silo na svetovni trg, s čimer so Kitajsko spremenili v eno najhitreje rastočih gospodarstev na svetu. Sčasoma je bil označen kot "arhitekt" nove vrste razmišljanja, ki je združilo socialistično ideologijo s svobodnim podjetništvom, imenovanim "socializem s kitajskimi značilnostmi" (zdaj znan kot teorija Deng Xiaopinga). Kljub temu, da nikoli ni bil vodja države ali vlade ali vodja KPK, je Deng na splošno obravnavan kot "jezgro" druge generacije vodstva KPK, status, ki je zapisan v ustavi stranke. Deng je bil imenovan za "Timeovo" osebo leta leta 1978 in 1985. Kljub temu pa je bil kritičen, ker je ukazal vojaško zatiranje protestov na trgu Tiananmen leta 1989 in ni temeljito popravil napak kulturne revolucije, vendar je bil pohvaljen za ponovno potrditev reformnega programa na svoji južni turneji leta 1992, kot tudi za vrnitev Hongkonga pod kitajski nadzor leta 1997 in vrnitev Macaa.
v letu 1999.