Julija 1944 je Suzuki postal poveljnik 35. armade IJA. Ta vojska je bila zgrajena na Filipinih, ki jih je zasedla Japonska, v pričakovanju poskusov zavezniških sil, da bi napadli in ponovno zavzeli Mindanao in otoke Visayan v osrednjih in južnih Filipinih. Bil je pod splošnim poveljstvom japonske štirinajste območne vojske s sedežem v Cebuju. Sprva je bil namenjen kot garnizonska sila, ki bi vzdržala dolgoročno vojno izkoriščanja. Ko je vojna na pacifiški fronti postala vse bolj obupna za Japonsko, je cesarski generalni štab ukazal, da se večina 35. armade IJA preseli na Leyte kot okrepitev japonskim silam v bitki pri Leyteju.
-Kaj? V času ameriškega izkrcanja na Leyteju 20. oktobra 1944 je Suzuki imel 45.000 vojakov; vendar so zavezniki do konca decembra desetkovali japonske sile. Ko je bitka izgubljena, so preživele enote prejele neodvisno poveljstvo in jim je bilo ukazano, da gredo na kopno in na svojih otokih čim dlje vodijo partizansko kampanjo. 24. marca 1945 je Suzuki pobegnil v Cebu City, ko pa so ameriške sile pristale na Cebu 26. marca 1945, se je umaknil v hribe in od tam poskušal umakniti v Mindanao. 8. aprila je prejel telegram, da je bil njegov pomočnik, major Rijome Kawahara, ubit in da je Cebu City padel. Kljub temu je nadaljeval potovanje, da bi pobegnil, vendar so njegovi čolni napadli letala, Suzuki pa je bil ubit v akciji 19. aprila 1945. Po smrti je bil povišan v generala.