Napisati nadaljevanje tega odstavka - Leta 1991 je bil Erekat namestnik vodje palestinske delegacije na Madridski konferenci
in nadaljnji pogovori v Washingtonu med letoma 1992 in 1993. Leta 1994 je bil imenovan za ministra za lokalno vlado za Palestinsko nacionalno oblast in tudi za predsednika palestinske pogajalske delegacije. Leta 1995 je bil Erekat glavni pogajalec za Palestince v obdobju Osla. Leta 1996 je bil izvoljen v palestinski zakonodajni svet, kjer je zastopal Jeriho. Kot politik se je Erekat štel za lojalnega Yasserja Arafata, vključno s srečanji v Camp Davidu leta 2000 in pogajanji v Taba leta 2001. Erekat je bil poleg Arafata in Faisala Husseinija eden od treh visokih palestinskih predstavnikov, ki so septembra 2000 prosili Ariela Sharona, naj ne obišče mošeje Al-Aksa, dogodku, ki mu je sledila druga intifada. Bil je tudi Arafatov angleški tolmač. Ko je bil Mahmoud Abbas nominiran za predsednika vlade palestinskega zakonodajnega sveta v začetku leta 2003, je bil Erekat predviden za ministra za pogajanja v novi vladi, vendar je kmalu odstopil, ko je bil izključen iz delegacije, ki se je srečala z izraelskim predsednikom vlade Arielom Sharonom. To je bilo razloženo kot del notranjega palestinskega boja za oblast med Abbasom in Arafatom. Erekat je bil pozneje ponovno imenovan na svoj položaj in sodeloval na konferenci v Annapolisu leta 2007, kjer je med zasedbo prevzel mesto Ahmada Qureija in pomagal pripraviti skupno deklaracijo.