Izpolnite naslednji stavek: Neronova smrt je pomenila konec cesarskega mandata, ki je bil privilegij starodavnih rimskih družin (patricij in senatorski). V enem samem kaotičnem letu je moč nasilno prešla od enega cesarja na drugega. Prvi trije so promovirali svoj "genijski" kult: zadnji dva sta poskušala vrniti Neronovo čast in ga povišati na "divus". Četrti, Vespasijan, sin konjenika iz Reateja, je zagotovil svojo Flavijsko dinastijo z vrnitvijo v avgustovsko obliko principata in obnovil cesarski kult "divus Julius". Vespazijan je bil spoštovan zaradi "obnavljanja" rimske tradicije in avgustovske skromnosti svoje vladavine. Državni kult je posvetil "genio populi Romani" ("geniju" rimskega ljudstva), spoštoval je senatorske "republikanske" vrednote in zavrnil neronsko prakso, tako da je iz javnih koledarjev odstranil različne praznike, ki so (po Tacitovi brezobzirni oceni) postale "nečiste pokvarjene s laskanjem časov". Morda je dal zamenjati glavo Neronovega kolosa ali jo prerezati zaradi posvetitve (ali ponovne posvetitve) bogu sonca leta 75 n. št. Po prvem
Židovski upor in uničenje templja v Jeruzalemu leta 70 n. št., je uvedel "didrachmon", ki so ga Judje prej plačevali za vzdrževanje svojega templja, zdaj pa je bil preusmerjen na Jupitra Capitolina kot zmagovalca nad njimi "in njihovim Bogom". Judje, ki so plačevali davek, so bili oproščeni čaščenja cesarskih državnih bogov. Tisti, ki so jo ponudili, so bili izobčeni iz lastnih skupnosti. Vespazijan je očitno svojemu prihajajočemu kultu pristopil s suhim humorjem. Po Svetoniju so bile njegove zadnje besede "puto deus fio" ("Mislim, da se spreminjam v boga"). Vespasianov sin Titus je vladal dve uspešni leti, nato pa je umrl naravne smrti. Postavljen je bil za boga in njegov mlajši brat Domitian ga je zamenjal.