Napisati nadaljevanje za ta odstavek - Po prvi činditski odpravi, zahvaljujoč usposabljanju rednih sil, ki so jih prejele, in zgledu činditov in novih divizijskih taktik, so redne enote štirinajste armade začele dobiti merilo džungle in sovražnika. Ko so Japonci konec leta 1943 začeli svojo ofenzivo v Arakanu, so se infiltrirali v zavezniške linije, da bi napadli 7. indijsko pešadijsko divizijo od zadaj in preplavili divizijsko glavno postajo. Za razliko od prejšnjih primerov, ko se je to zgodilo, so zavezniške sile trdno nasprotovale napadu in oskrbe so jim spustile s padalom. V bitki za upravno skrinjo od 5. do 23. februarja Japonci niso mogli prebiti močno obrambnega obsega skrinje. Japonci so preusmerili napad na osrednjo fronto, vendar so se Britanci spet umaknili v obrambno polje Imfala, in Kohimska opora
-Kaj? Ko so se britanske formacije umaknile na obrambne položaje okoli Imfala, so japonske sile prekinile njihovo umik, vendar so za razliko od prejšnjega nastopile tako, da so bile, če so bili Japonci za njimi, enako odrezane kot Britanci. Situacijski zemljevidi borb ob cestah, ki vodijo v Imphal, so bili podobni kosu marmorne torte, saj sta obe strani uporabili džunglo, da bi drug drugega obkolili. Druga velika sprememba Britancev je bila uporaba zračne podpore kot napadnega orožja za zamenjavo artilerije in kot logističnega orodja za prevoz ljudi in opreme. Na primer, 5. indijska pešciška divizija je bila z letalskim prevozom naravnost iz zdaj bolj mirne Arakanske fronte na osrednjo fronto in je bila v akciji v nekaj dneh po prihodu. Do konca kampanje sta bila Kohima in Imphal razrešena in Japonci so se popolnoma umaknili.