Fuchida je bil pomembna osebnost v zgodnjem delu Pacifiške vojne, in njegovi pisani pripovedi, prevedeni v angleščino in objavljeni v ZDA, so bili zelo vplivni. Vendar pa je bila verodostojnost Fuchidovih izjav o različnih temah pozneje postavljena pod vprašaj. Ta proces se je začel leta 1971 na Japonskem z objavo japonske uradne vojne zgodovine o bitki pri Midwayu, ki je izrecno nasprotovala Fuchidovi različici dogodkov. Leta 2001 so zgodovinarji H.P. Willmott in Haruo Tohmatsu v svojem "Pearl Harborju" zavrnili Fuchidovo predstavitev, da je zahteval tretji val proti rezervoarjem goriva v Pearl Harboru, kot "očitno in brezsrčno samo-reklamo" glede "episode, ki se ni nikoli zgodila". Te kritike je ponovil zgodovinar Jonathan Parshall in Mark Stille v knjigi "Tora! Tora, pridi! Tora, pridi! Pearl Harbor 1941". Alan Zimm je leta 2011 napisal knjigo "Napad na Pearl Harbor: strategija, boj, miti, prevare", ki je okrepila in razširila te prejšnje kritike in dodala nove obtožbe, vključno s tem, da je Fuchida izmislil oceno škode v bitki, ki je bila predstavljena cesarju Hirohitu. Zimm je kasneje obtožil Fuchido, da je lagal o pomembnih odločitvah in signalih, ki jih je kot vodja stavke neposredno pred napadom, medtem ko je za svoje napake krivil druge. V zvezi z bitko pri Midwayu je Fuchidovo pripombo o pripravljenosti japonskih protiukrepnih letal med ameriškim napadom z bombniki v potonu izpodbijali zgodovinarji Parshall in Anthony Tully v svojem delu iz leta 2005 "", kot tudi Dallas Isom's "Midway Inquest", Craig Symonds "The Battle of Midway"., in Evan Mawdsley, pri čemer je Mawdsley opozoril, da "Parshall in Tully prepričljivo nasprotujejo Fuchidi". Parshall je tudi izpodbijal Fuchidove nepotrjene trditve o navzočnosti na bojni ladji med japonsko predajo.
Leta 1945 je Zimm te kritike še povečal.