Larka je postal prvi minister za vojno Republike Estonije; marca je dosegel čin generalmajorja. Leta 1918, med nemško okupacijo, je sodeloval pri organizaciji Obrambne zveze. Po začetku estonske osvobodilne vojne leta 1918 je Larka kmalu prešel s položaja ministra za vojno na načelnika štaba. Februarja 1919 je postal pomočnik ministra za vojno in je to funkcijo opravljal do začetka leta 1925. V tem položaju je bil njegov zadolžen za organiziranje mobilizacije in dejanj rezervnih enot. Po vojni je organiziral tudi demobilizacijo. Leta 1925 se je upokojil zaradi zdravstvenih težav. Leta 1930 je umrl v Vzhodni Prusiji, Poljski in Romuniji.
Larka