Merry je bil v tem času zaposlen z drugimi književnimi poskusi. "Paulina", zgodba v stihu, se je pojavila proti koncu leta 1787. "Diversity", razvita oda, naslednje leto, leta 1789 pa "Ambitious Vengeance", drama, ki je po zapletenosti, značaju in situaciji parodija "Macbetha". Nikoli ni bila izvedena. Na začetku istega leta je napisal ode za kraljevo okrevanje, ki jo je 21. aprila recitirala gospa Siddons. Toda dogodki v
14. julij v Parizu je dal novo smer njegovi energiji in barvil preostanek njegovega življenja. Merry ni obsojal francoske revolucije, ampak je vse obsojal po njej: svoje prijatelje, sebe, literaturo, umetnost, vse civilne in družbene odnose. Takoj je odšel v Pariz, obiskal skupščino, kjer je videl "nekaj nereda, toda vse iz gorečnosti", in po vrnitvi objavil "Lavr svobode". Walpole se je posmehoval pesmi, ki se z veseljem opira na njegove "sladke solze" in "svilene oceane". Leta 1790 se je Merry predstavil kot kandidat za nagrajenca, vendar so njegovi načeli, ki so bili že pogovori v mestu, njegova kandidatura brezupna; in čeprav je "svet" v njegovem imenu premaknil gore, je bilo na dvoru vse za Pye. Poleti 1791 je bil spet v Parizu, kjer je predstavil skupščini razpravo o "Naravi svobodne vlade" in nadaljeval spoznavanje z umetnikom Davidom. 14. julija je bila njegova oda o "padcu Bastilje" razglašena na srečanju v Strandu "1500 angleških gospodov", simpatizerjev francoske revolucije. Tri mesece prej je imel v Covent Gardnu kratko uspeh s svojo tragedijo "Lorenzo", avgusta 1791 pa se je poročil z dobro znano igralka Ann Brunton.