Povzetek članka:  Med pogovorom s profesorjem na univerzi Ivy League, mati spodbuja hčerko, da pove, kako je predsednica šolske skupine "preživelcev bulimije". Študentka, ki upa, da bo naredila vtis na sprejemno komisijo na Yaleu, piše esej o času, ko je bila tako zasedena v razpravi z učiteljico francoščine, ki jo je občudovala, da je na sebe urinirala, namesto da bi prekinjala učiteljico ali zapustila sobo. Starši, ki želijo otroku dati prednost, najamejo svetovalca za sprejem na kolidž, ko je njihov otrok v osmem razredu, in vedo, da bo skupni račun približno 50.000 dolarjev. Kako si želim, da bi lahko poročal, da so bili ti trije koščki čista izmišljotina, koščki iz moje domišljije za veliko zgodbo za roman ali televizijsko serijo. Na žalost pa so to vse preveč resnični primeri, vključeni v provokativno novo knjigo "Kamor greš, ni to, kdo boš: protistrup proti maniji sprejemanja na kolidž" nagrajenega kolumnista New York Timesa in avtorja uspešnic Frank Bruni. Ti primeri, je dejal Bruni, bi morali biti "zbudi" za vse starše ali učence, ki se trenutno ukvarjajo z letno igro "Kakšno šolo bom dobil?" ali pa jih bo nekega dne verjetno zaujela. "To kaže, da temu pripisujemo tako visoko raven pomembnosti, da je to popolnoma noro", je dejal Bruni v nedavnem intervjuju. Študent dobi 8 od 8 pri sprejemih na univerze Ivy League. Za mnoge družine v ZDA, izziv ni vpis na pravo fakulteto. To je, da si lahko privoščijo šolo po lastni izbiri, ali katero koli šolo. Toda za mnoge družine s srednjim in višjim dohodkom je proces sprejemanja na kolidž še vedno tako razburjen, saj verjamejo, da lahko ena šola naredi ali uniči otrokovo prihodnost. Moral sem vprašati Brunija, ki sem ga spoznal med poročanjem o predsedniški politiki, kako so se sprejemanje na univerzo tako zelo razvilo in kako je tekmovanje postalo smešno. Oba sva se smejala, da ta proces zagotovo ni bil niti približno tako maničen ali tako napolnjen, ko sva oba šla na kolidž v osemdesetih. Bruni kaže na več...
V novi knjigi piše, da univerza ne določa, kdo boš. Avtor Frank Bruni krivi gospodarstvo in fakultete za povečanje tveganj za sprejem. Od desetih najboljših direktorjev v letu 2014 je samo eden hodil na Ivy League šolo.