Napisati nadaljevanje za ta odstavek - Novembra 1989 so ulični protestniki prebili zid, nato pa so ga srečni državljani razstavljali kos za kosom skozi noč (in še naprej). Kmalu se je izkazalo, da sovjetske čete niso imele ukazov za posredovanje, medtem ko se je število protestnikov hitro povečalo, kar je pripomoglo zadihajoči medijski slabi upravljanju s strani ostarelega vzhodno nemškega partijskega vodstva. (Prvi sekretar stranke Erich Honecker, smrtno bolan, je bil zaradi hitrosti dogodkov na ulicah in - v neznanju nemške javnosti v tistem času - politično usodne izgube podpore Kremlja, prisiljen odstopiti iz partijskega vodstva nekaj tednov prej.) Günter Gaus je bil del generacije, ki je videla, da se je prejšnji poskus vzhodnih Nemcev, da se znebijo sovjetske tiranije, končal zelo drugače, leta 1953.
-Kaj? Konec zidu je pozdravil z ogromnim veseljem, ki ni bilo lažno. V naslednjih dvanajstih mesecih pa je postal vse bolj prestrašen nad razburljivo hitrostjo, s katero je zahodna vlada Helmuta Kohla tekla skozi kvazi-kolonialni proces združitve, s čimer je zagrešila, kot je menila, zaporedje resnih in zelo osnovnih političnih napak.