Napisati nadaljevanje za ta odstavek - Kljub temu, da je bil radikalni antiimperializem izvirna temeljna vrednost boljševizma, je Sovjetska zveza od leta 1940 naprej široko obravnavana kot de facto imperialna sila, katere ideologija ni mogla dovoliti, da bi priznala svoj imperializem. Po sovjetski ideološki perspektivi so bile pro-sovjetske frakcije v vsaki državi edini legitimni glas "ljudi", ne glede na to, ali so bile manjšinske frakcije. Vse druge frakcije so bile le razredni sovražniki "ljudstva", po naravi nezakoniti vladarji, ne glede na to, ali so bile večinske frakcije. Po tem stališču je vsaka država, ki je postala sovjetska ali sovjetska zaveznikinja, to naredila po zakoniti prostovoljni želji, tudi če so prosilci potrebovali sovjetsko pomoč, da bi to dosegli. Glavni primeri so bili sovjetski napad na Finsko
Finska je bila prizadeta zaradi aneksije finskih delov Karelije, sovjetske invazije na Poljsko, sovjetske okupacije baltskih držav in povojne de facto prevlade nad satelitnimi državami vzhodnega bloka pod pretvezo popolne neodvisnosti. V post-sovjetski dobi celo mnogi Ukrajinci, Gruzijci in Armeni menijo, da so njihove države nasilno priključili boljševici, vendar je to problematično stališče, ker so bile pro-sovjetske frakcije v teh družbah nekoč tudi precejšnje. Vsaka skupina je menila, da druga ne predstavlja pravih državnih interesov. Ta paradoks, podoben državljanski vojni, je bil viden pri priključitvi Krima Ruski federaciji, saj so pro-ruski Krimejci bili pro-ukrajinski Krimejci obravnavani kot nezakoniti in obratno.