Napoljon je bil poražen leta 1815, Sardinci, ki jih je zastopal Viktor Emanuel I., so obnovili starodavni režim. Vendar pa so republikanske izkušnje prinesle sadove. Povsod so se dvigovali glasovi, ki so zahtevali več svobode in ponovno priključitev Franciji. Viktor Emanuel je sanjal o združeni Italiji in se je obrnil na Napoleona III. Prešibek za Avstrijo, se je kralj Piemonta zavezal Franciji, da je leta 1859 razglasil vojno. Avstrijci so bili dokončno poraženi pri Vaincue v bitki pri Magenti.
4. junija 1859 med drugo italijansko vojno za neodvisnost, kar je privedlo do francosko-sardinske zmage pod Napoleonom III. nad Avstrijanci pod maršalom Ferenczom Gyulaijem. Francosko-piemontovsko koalicijo je sestavljala velika večina francoskih vojakov (1.100 piemontovcev in 58.000 francozov). Njihova zmaga se lahko šteje predvsem za francosko zmago. Francozi so hoteli dobiti to, kar so si Belvederoi in drugi prebivalci grofa de Nice že dolgo želeli.