Napisati nadaljevanje za ta odstavek - 24. februarja 1880 je približno 11.000 mož v 19 ladjah, zaščitenih z "Blanco Encalada", "Toro" in "Magallanes" in dvema torpednimi čolnoma, odplula iz Pisagua. Dve dnevi kasneje, 26. februarja, so Čilejci prispeli ob Punta Colesu, blizu Pacoche, Ilo. Pristanek je trajal nekaj dni, vendar ni bil deležen nobenega upora. Perujski poveljnik Lizardo Montero je zavrnil poskus, da bi izgnal Čilejce z obale, kot so Čilejci pričakovali. 22. marca je 3.642 čilskih vojakov premagalo 1.300 perujskih vojakov v bitki pri Los Angelesu, s čimer so prekinili vse neposredne perujske oskrbe iz Lime do Arice ali Tacne (za oskrbo je bilo mogoče le po dolgi poti, preko Bolivije). Po bitki pri Los Angelesu so v južnem Peruju ostale samo tri zaveznikove pozicije: 2. armada generala Leyve v Arequipi (vključno z nekaterimi preživelimi iz Los Angelesa), 7. in 8. divizija Bolognesija v Arici in 1. armada v Tacni. Te sile so bile pod Camperovim neposrednim poveljstvom. Številke pa so se izkazale za nepomembne, saj Perujci niso mogli zbrati vojakov ali se premakniti iz svojih garnizonov. Po prečkanju puščave je 26. maja čilska vojska (14.147 mož) v bitki pri Tacni uničila zavezniško vojsko 5.150 Bolivijcev in 8.500 Perujcev.
-Kaj? Zaradi potrebe po pristanišču v bližini vojske za oskrbo in okrepitev vojakov ter za evakuacijo ranjencev je čilsko poveljstvo bilo prisiljeno, da se osredotoči na preostalo perujsko utrdbo Arica. 7. junija je po bitki pri Arici padla zadnja perujska trdnjava v departmaju Tacna. Po kampanji v Tacni in Arici je peruanska in bolivijska redna vojska v veliki meri prenehala obstajati, Bolivija pa je dejansko zapustila vojno.