Napisati nadaljevanje za ta odstavek - Ruska cesarica Katarina in pruski kralj Friderik II. sta povzročila konflikt med člani Sejm in kraljem zaradi civilnih pravic verskih manjšin, kot so protestanti in grški pravoslavci, katerih položaji, ki so bili jamčeni enakopravni s katoliško večino z Varšavsko konfederacijo leta 1573, so se znatno poslabšali. Katarina in Friderik sta razglasila svojo podporo "šlahti" in njunim "svoboščinam" in oktobra 1767 sta se ruska vojska zbrala zunaj Varšave v podporo konzervativni konfederaciji Radom. Kralj in njegovi privrženci so imeli le malo izbire, ampak da se strinjajo z ruskimi zahtevami. Med Sejmom Repnin
Kralj je sprejel pet "večnih in nespremenljivih načel", ki jih je Katarina prisegla, da jih bo "za vselej varovala v imenu poljskih svoboščin": izvolitev kraljev, pravico do "liberum veta", pravico do odpovedi zvestobe in vzpostavitve upora proti kralju ("rokosz"), izključno pravico "szlachte" do položaja in zemljišča ter moč lastnikov zemljišč nad svojimi kmeti. Tako so bile vse privilegije ("zlate svoboščine") plemstva, ki so Commonwealth naredili nereguliran, zagotovljene kot nespremenljive v kardinalnih zakonih. Kardinalne zakone in pravice "verskih nasprotnikov", ki jih je sprejel Repnin Sejm, je osebno jamčila cesarica Katarina. S temi zakonskimi akti je Rusija prvič uradno posegla v ustavne zadeve Skupnosti.