Po diplomi leta 1905 je postal učitelj francoskega jezika in literature v Giurgiuju. Leta 1907 se je preselil v srednjo šolo Traian v Turnu Severinu, kjer je ostal do leta 1920, vključno z delom ravnatelja. Med njegovimi učenci je bil tudi prihodnji literarni kritik Šerban Cioculescu, ki se ga je spominjal kot strogega disciplinarja. Med poletnimi počitnicami je sam ali s študenti in učitelji potoval v umetniške muzeje v Avstriji, Nemčiji, Italiji in Franciji. Izjavil je podporo
Leta 1907 je bil med romunskim kmečkim uporom in januarja 1917, med prvo svetovno vojno, potem ko je obsodil nemške okupacijske oblasti, med šestdesetimi intelektualci in birokratom, ki so jih aretirali v Turnu Severinu. Nato so ga poslali v Bolgarijo, kjer je bil interniran v taborišču, preden so ga nekaj mesecev kasneje izpustili. Kasneje je postal izredni profesor na Univerzi v Cluju, ki se je nahajala v regiji, ki je prišla pod romunsko jurisdikcijo z združitvijo Transilvanije z Romunijo. V Cluju je nadaljeval z poučevanjem francoskega jezika in književnosti ter ustanovil in vodil seminar o umetnostni zgodovini. Ko je obiskoval specializirane tečaje v Franciji, se je zbližal z Henrijem Focillonom, čigar življenjepis je kasneje napisal in čigar pisma Oprescuju so bila objavljena posthumno.