V zimskem obdobju 1942/43 so finske obrambne sile ocenile, da ni neposrednih možnosti za hiter konec vojne.
Vendar je bila potreba po novih vozilih. Dolgoročno se je pričakovalo, da bo vojska potrebovala vsaj 7.000 tovornjakov in avtobusov. Nevtralne države, kot sta Švedska in Švica, so bile pripravljene prodati vozila na Finskem, vendar so zahtevale plačilo vnaprej in v svojih valutah. Ker Finska ni imela zadostnih valutnih rezerv, je bila edina možnost razvoj domače proizvodnje vozil.