Končni stavek: Ob koncu prve svetovne vojne je kongres odobril 1.020 mož za letalsko mornarico in ustanovitev stalnih letalskih postaj v Quanticu, Parris Islandu in San Diegu. Združene države so sprejele svojo vlogo svetovne sile in mornariški korpus je postal prednostna sila za vojaško intervencijo; kamor so šli mornariški korpus, je šla tudi letalstvo mornariškega korpusa. Med bananskimi vojnami, ko sem se boril z banditi in uporniki v krajih, kot so
Na Haitiju, v Dominikanski republiki in Nikaragvi so piloti marincev začeli eksperimentirati z taktiko zračna-zemeljska zveza, pri čemer je bila podpora kolegom marincev na tleh njihova glavna naloga. Na Haitiju so marinci začeli razvijati taktiko bombarjenja in v Nikaragvi, kjer so jo začeli izpopolnjevati. Medtem ko so druge države in službe poskusile različice te tehnike, so jo piloti marincev prvi sprejeli in jo naredili del svoje taktične doktrine. Marinsko letalstvo v Nikaragvi je razvilo spretnost zračnega oskrbovanja izhodnih točk, ki so spuščali svežnje iz Fokker F.VII tri-motorjev. Še pred dogodki na Karibih so leta 1920 pionirski piloti marincev, kot je bil Alfred Cunningham, opazili, da je "... edini izgovor za letalstvo v kateri koli službi njegova uporabnost pri pomoči vojakom na tleh, da uspešno opravijo svoje naloge. ""