Napisati nadaljevanje za ta odstavek - Po odstavitvi Richard
, Henrik VII. je ta zakon prostovoljno prezrl in se v času svoje vladavine obsežno uporabil dobrodelnosti pod krinko "ljubečih prispevkov". Leta 1491, sedem let po sprejetju zakona, je zaposlil poveljnike, da bi od svojih podložnikov pridobili takšne darove. Poleg tega je Henrik na začetku tistega leta sklical Veliki koncil, da bi mu dal pooblastilo za zbiranje te dobrodelne daritve, kar je "dodatku" dalo vsaj podobo legitimnosti in priljubljenega soglasja. Henrikov kancler in nadškof Canterburyjev John Morton je imel široko razširjen argument za to obliko obdavčitve: če nekdo živi skromno, mora varčevati in si tako privoščiti darilo za kralja; če nekdo živi razkošno, mora imeti prihranek, ki bi ga moral namesto tega predstaviti kralju. Ta argument je dobil vzdevek "Mortonova vilica", izraz, ki je vstopil v domači jezik kot izraz za vsako dilemo med dvema neprijetnima možnostma. Komisarji so uporabljali ta argument proti vsakemu, ki ni bil pripravljen, da bi zahtevali pretirane zneske denarja. Henrik je uporabil tudi utemeljitve, podobne tistim, ki jih je Edvard uporabil 20 let prej, pri čemer je bila poudarjena grožnja Francije - komisarji so oboroženi z razglasom, da "Karel Francoski ne le, da krivično zaseda kraljevo kraljestvo Francije, ampak grozi uničenju Anglije" - in kralj je predlagal, da osebno vodi angleško vojsko. Dobrodelnost je bila predlagana kot alternativa vojaški službi.