Izpolnite naslednjo frazo: Za razliko od drugih nekdanjih kolonij, kot so tiste v Ameriki in Avstraliji, Evropejci in njihovi potomci na afriški celini nikoli niso premagali domačih prebivalcev; kljub temu so našli načine, da bi utrdili moč in neprimerno vplivali na upravne politike svojih metropolitanskih držav. Nekateri so izgubili občutek, da se identificirajo z Evropo, in ustvarili lastna nacionalistična gibanja, in sicer v Južni Afriki in Rodeziji (zdaj znani kot Zimbabve). Kolonialne uprave so nenehne bele prebivalce obravnavale kot vse večjo breme, saj so poskušali prevladati v svojih posvojenih afriških domovinah. Prav tako so verjetno vključili vlado v konflikt z Afričani, kar je zahtevalo drage vojaške kampanje in neizogibno poškodovane odnose med slednjimi in metropolitanskimi silami. To je bilo pogost trend v afriških kolonijah od konca 18. do začetka 20. stoletja. Na primer, v nizozemski koloniji Cape je guverner Joachim van Plettenberg okoli leta 1778 z odobritvijo poglavarjev Xhosa razmejil meje ozemlja; naslednje leto so nizozemski kolonisti prekršili mejo in napadli Xhosa, kar je sprožilo krvavo vojno.
Xhosa vojne. Spor med nemškimi kolonisti in ljudstvi Matumbi in Ngoni je bistveno prispeval k Maji Maji uporu leta 1905-1907. V istem obdobju so bili evropski prebivalci kolonialne Kenije v veliki meri odgovorni za izzivanje Mazaijevskega upora.