24. novembra 1940 je bil s svojo divizijo premeščen na albansko fronto.
Pet dni kasneje je bil med izvidništvom hudo ranjen in ga je začasno nadomestil general Luigi Trionfi. Po okrevanju od ran je 1. februarja 1941 prevzel poveljstvo nad divizijo "Modena", ki jo je vodil do konca operacij proti Grčiji in prejel končno bronasto medaljo za vojaško pogum. 5. maja je začasno prevzel poveljstvo nad XXVI vojaškim korpusom; 25. avgusta 1941 je bil premeščen v Libijo in dobil poveljstvo nad 25. pešadijsko divizijo Bologna, ki jo je vodil med obleganjem Tobruka, operacijo Crusader, bitko pri Alam Halfi in drugo bitko pri El Alameinu; oktobra 1942 mu je bilo začasno dano tudi poveljstvo nad XXI korpusu, katerega del je bila divizija "Bologna". Po uničenju njegove divizije pri El Alameinu je bil 6. decembra vrnjen domov, devet dni kasneje pa je bil povišan v general-poveljnika, ki je ostal na voljo Ministrstvu za vojno do 9. januarja 1943, ko je dobil poveljstvo 5. vojaškega korpusa, ki je deloval v Dalmaciji.