Razprave o vključitvi vojvodine Limburg v novo Nemčijo so napete sicer dobre odnose z nizozemskim kraljem Viljemom II. Kralj Viljem je bil tudi veliki vojvoda Luksemburga, ki je bil član Nemške konfederacije. Po belgijski revoluciji
Leta 1839 je Luksemburg Belgiji odstopil 60 odstotkov svojega ozemlja. Kot nadomestilo je nizozemska provinca Limburg postala članica Konfederacije, čeprav je samo tisti del, katerega prebivalstvo je bilo enako izgubljenemu Belgiji. Zato sta bila mesta Maastricht in Venlo izključena. Članstvo je pomenilo zelo malo, saj je uprava Limburga ostala v celoti nizozemska, prebivalstvo pa je bilo nizozemsko v nacionalnem občutku. Kljub temu je narodna skupščina večkrat razpravljala o usodi Limburga, kar je razdražalo ne le kralja Williama, temveč tudi Britance in Francoze. Limburško vprašanje ni bilo nikoli rešeno med življenjem narodne skupščine.