Izpolnite naslednji stavek: V drugi svetovni vojni so se kot učinkovito orožje za bombardiranje pogosto uporabljale požarne bombe, pogosto skupaj z visoko eksplozivnimi bombami. Verjetno najbolj znani požarni napadi so bombardiranje Dresden in
Bombardiranje Tokia 10. marca 1945. Uporabljali so številne različne konfiguracije vžigalnih bomb in široko paleto materialov za polnjenje, kot so polimer izobutil metakrilata (IM), napalm in podobne formule z želejem in naftom, od katerih jih je veliko razvila ameriška služba za kemično vojno. Preizkusili so in uporabili različne metode oddaje, npr. majhne bombe, bombne skupine in velike bombe. Na primer, velika bomba je bila napolnjena z majhnimi palicami vžigalnega materiala (bombletov); ohišje je bilo zasnovano tako, da se je odprlo na višini in razpršilo bomblete, da bi pokrili veliko območje. Eksplozivna naboja bi nato vžgala vnetljiv material in pogosto sprožila divji ogenj. Ogenj bi gorel pri ekstremnih temperaturah, ki bi lahko uničile večino stavb iz lesa ali drugih vnetljivih materialov (gradbe, zgrajene iz kamna, se ponavadi upirajo požarnemu uničenju, razen če jih najprej razstrelijo visoki eksplozivi).