Napisati nadaljevanje za ta odstavek - Od prvih stoletij našega štetja je večina Judov živela zunaj območja, ki je splošno znano kot Palestina, po uničenju drugega templja in pokolu Judov v Jeruzalemu. Od 600.000 (Tacitus) ali 1.000.000 (Josephus) Judov v Jeruzalemu so vsi umrli bodisi od lakote, bodisi so bili ubiti ali pa so bili prodani v suženjstvo. Skoraj celotno obdobje je bila prisotna manjšina Judov. Na primer, po tradiciji je judovska skupnost Peki'in ohranjala judovsko prisotnost že od obdobja drugega templja. Po Tanakhu je Bog Judom dodelil Kanaansko deželo kot Obljubljeno deželo, prepričanje, ki je ohranjeno tudi v Septuaginti in tako v krščanski kot islamski tradiciji. Diaspora se je začela leta 586 pr. n. št. med babilonsko okupacijo Izraela. Babilonci so uničili Prvi tempelj, ki je bil v tistem času središče judovske kulture. Po velikem uporu v prvem stoletju
In v 2. stoletju, v času Bar Kokhba upora, je rimsko cesarstvo prepovedalo Judom vstop v Jeruzalem in ozemlje imenovalo "Syria Palaestina".