Napoved, ki od držav članic zahteva, da pomagajo kateri koli državi članici, ki je pod oboroženim napadom, je bila prvič in edinič uporabljena po napadih 11. septembra, po katerih so bile v Afganistanu razporejene čete pod vodstvom NATO-ja ISAF. Organizacija je od takrat opravljala številne dodatne vloge, vključno s pošiljanjem trenerjev v Irak, pomoč pri operacijah proti piratstvu in v letu 2011 uveljavljanje območja prepovedanega letenja nad Libijo.
v skladu z Resolucijo Varnostnega sveta ZN št. 1973. Člen 4, ki se zgolj sklicuje na posvetovanje med članicami Nata, je bil petkrat uporabljen po incidentih v iraški vojni, sirski državljanski vojni in ruski aneksiji Krima. Ta aneksija je privedla do ostre obsodbe držav NATO in oblikovanja nove "prednje" sile 5.000 vojakov na bazah v Estoniji, Litvi, Latviji, Poljski, Romuniji in Bolgariji. Na naslednjem vrhu v Walesu leta 2014 so se voditelji držav članic Nata prvič uradno zavezali, da bodo do leta 2024 za obrambo porabili vsaj 2% svojega bruto domačega proizvoda, kar je bilo prej le neformalna smernica. Leta 2014 so to cilj dosegle le 3 od 30 članic Nata (vključno z ZDA); do leta 2020 se je to povečalo na 11. Skupno je bilo v letu 2020 v 29 državah članicah, ki niso ZDA, šest zaporednih let rasti obrambnih odhodkov, s čimer so njihove povprečne odhodke znašale 1,73% BDP. NATO ni obsodil čistil v Turčiji od leta 2016 do danes. Zaradi turške invazije na kurdska naseljena območja v Siriji, turške intervencije v Libiji in spora o pomorskih območjih Cipra in Turčije se kažejo znaki razkola med Turčijo in drugimi članicami Nata. Članice Nata so se upirale pogodbi OZN o prepovedi jedrskega orožja, zavezujočemu sporazumu za pogajanja za popolno odpravo jedrskega orožja, ki ga podpira več kot 120 držav.