Izpolnite naslednjo frazo: V francoski historiografiji je izbruh druge svetovne vojne na splošno postavljen na september 1939, ko sta Nemčija in Sovjetska zveza napadla Poljsko, oziroma z zahoda in z juga in vzhoda. Francoska vlada je deloma kot odgovor na britanski pritisk zelo hitro odgovorila z razglasitvijo vojne Nemčiji; toda na pariških ulicah - celo v manjšem obsegu za tuje politične begunce, ki so si v mestu našli zatočišče - se vsakdanje življenje ni veliko spremenilo. Še bolj travmatičen dogodek je bil maja 1940 nemška invazija na Francijo, ki je dosegla vrhunec v
Francosko priznanje vojaškega poraza, formalizirano v 26-letnem (vendar "simbološko pomembnem") železniškem vagonu blizu Compiègne 22. junija 1940. Mussolinijeva vlada, ki se je doslej izogibala vpletanju v evropsko vojno, je 10. junija 1940 razglasila vojno in začela svojo kratkotrajno invazijo na Francijo z jugovzhoda: to so prestregle francoske sile in končala s premirjem, ki je bilo uradno sklenjeno 24. junija 1940. Kljub temu je bila Italija zdaj v drugi svetovni vojni skupaj z Nemčijo in severna polovica Francije, vključno s Parizom, kjer so Garòsci in "Giellisti" v zadnjih devetih letih našli zatočišče pred fašizmom, je bila pod nemško vojaško upravo. Garòsci je zdaj z mnogimi drugimi pobegnil v Združene države. V New Yorku ga je seveda spremljala Madeleine Bride, čeprav ni jasno, ali sta dejansko skupaj prečkala Atlantik. V New Yorku sta se Garòsci in Bride vzdržala lokalne antifašistične skupnosti: Garòsci se je osredotočil na izdelavo antifašistične propagande v italijanskem jeziku za razširjanje v Italiji in na dela manj prehodne štipendije.