Kongres je bil razpuščen v tretjem tednu decembra, naslednji korak pa je bil kongres v Laibachu.
da bi razpravljali o intervenciji z Ferdinandom. Metternich je bil sposoben prevladati v Laibachu bolj kot na katerem koli drugem kongresu in nadziral zavrnitev Ferdinandove liberalne ustave, s katero se je strinjal le nekaj mesecev prej. Avstrijske vojske so februarja odšle v Neapelj in marca vstopile v mesto. Kongres je bil preložen, vendar je Metternich, zaradi predhodnega opozorila ali sreče, obdržal predstavnike sil blizu, dokler ni bil upor potlačen. Ko so se sredi marca v Piemontu izbruhnili podobni upori, je Metternich imel na voljo cara, ki je v znak solidarnosti privolil, da bo na mejo poslal 90.000 mož. Na Dunaju so začeli skrbeti, da je Metternichova politika predraga. Odgovoril je, da bodo Neapelj in Piemont plačali za stabilnost; kljub temu je bil tudi on očitno zaskrbljen za prihodnost Italije. Odrešen je bil, ko je 25. maja lahko ustanovil sodnega kanclerja in državnega kanclerja, ki sta bila prazna od smrti Kaunitza leta 1794. Prav tako je bil zadovoljen z obnovljeno (čeprav krhko) bližino med Avstrijo, Prusijo in Rusijo; vendar je prišlo na račun angloavstrijskega dogovora.