Izpolnite naslednji stavek: Jacques se je pri osemnajstih letih pridružil komunistični stranki Velike Britanije in je bil na univerzah v Manchestru in Cambridgeu zelo aktiven v študentski politiki. Leta 1966 je bil eden od glavnih gonilnikov za Radikalno študentsko zavezništvo, levičarsko medpartijsko organizacijo približno 400 študentov iz 108 univerz in fakultet, ki je želela zgraditi študentsko gibanje, "ki je sposobno kolektivno ukrepati o zadevah splošnega družbenega pomena". V Cambridgeu je imel pomembno vlogo pri oblikovanju sindikata študentov Cambridge University. Do leta 1967 je bil član Izvršilnega odbora Komunistične stranke, "verjetno najmlajši član, ki je kdajkoli bil, pri približno dvaindvajsetih letih", in član je ostal do leta 1991. Globoko prizadeta zaradi
Med sovjetsko invazijo na Češkoslovaško in majskimi dogodki v Parizu leta 1968, ki ga je opisal kot svoje "politično rojstvo", je bil eden prvih voditeljev evrokomunističnega ali reformističnega krila stranke, zlasti pod vplivom dela Antonia Gramscia. Leta 1976 je v poročilu Izvršnemu odboru Komunistične partije trdil, da "razredni boj ni omejen na gospodarski boj... ampak je tudi ideološki in kulturni". Pozneje istega leta je bil izbran, da je skupaj s tradicionalistom Georgeom Matthewsom dokončal posodobljeno različico "Britanske poti do socializma" (program komunistične stranke), ki jo je leta 1977 predstavil 35. nacionalnemu kongresu stranke. Kasneje je ta proces opisal kot "mehiško stisko", vendar je bil vtis Gramscev idej očiten v končnem osnutku, ki je pozval k "široko demokratično zavezništvo" in trdil, da je progresivno gibanje moralo biti "ne samo... združenje razrednih sil... ampak tudi drugih pomembnih sil v družbi, ki izhajajo iz področij zatiranja, ki niso vedno neposredno povezane s proizvodnimi razmerji".