Napisati nadaljevanje za ta odstavek - Na začetku svojega časa kot rektor višji partijski uradnik na univerzi je v svojem poročilu ministrstvu za državno varnost ( katerega odgovornosti so vključevale spremljanje takšnih zadev) vključil oceno, da Stern kot rektor univerze ni imel dobrih odnosov z univerzitetnim osebjem, kar se je odražalo v ozračju različnih ravni splošne tesnobe med univerzitetnim osebjem. Če pogledamo s drugega vidika, takšna zaskrbljenost ni bila brez razloga, saj je Stern za svojo dolžnost smatral, da mora voditi univerzo v duhu vladajoče politične stranke v državi. V času njegovega mandata je bilo izvedenih več "čistil", zlasti leta 1958, ko se je obrnil proti tako imenovanemu "Spirituskreisu" ("družbi duhovnih"), majhni skupini nesprejemljivo "buržoaznih" profesorjev. Pred tem je leta 1952 in 1953 večkrat uporabil svoj vpliv na senat univerze, da je ustavil protestne akcije dekanov univerze v podporo študentom, aretiranim v kontekstu naraščajočega nezadovoljstva, ki je pred kratkim, vendar divje zatiranim (z aktivnim sodelovanjem sovjetskih vojakov) vstajo junija 1953.
Kaj je to? Med tovariši na univerzi je bil tudi sporen način, na katerega je bil Stern zadovoljen s tem, da je nekdanje naciste imenoval za profesorske stolove in jih po potrebi ponovno imenoval, če so se izkazali za poslušne in poslušne podpornike stranke pod novo vrsto enopartijske diktature, ki je bila nameščena v vzhodno nemški državi, zgrajena po sovjetskih leninistično-socialističnih načelih, na temeljih, ki so pred letom 1949 bile sovjetsko okupacijsko območje. S stališča simpatiziranih virov se je Stern počutil varnega v prepričanju, da je naletel na veliko predanih levičarskih aktivistov, ki so, ko so enkrat pridobili status in položaj, bili zadovoljni z izdajo in opuščanjem delavskega gibanja. Ni bilo monopola politične izdaje za politično desnico.