Napišite nadaljevanje za ta odstavek - 25. septembra 1954 je takratni premier U Nu v svojem radijskem nagovoru k narodu govoril o politični zvestobi Rohingjevih muslimanov večinoma budistični Burmi. Ta uporaba izraza <unk>Rohingya<unk> je pomembna v tem smislu, da danes Mjanmar zanika, da bi sprejel to kategorijo in jih imenuje <unk>Bengali<unk>. V istem času je bila ustanovljena ločena upravna cona May Yu, ki je zajemala večino sedanje države Severni Rakhine, v kateri je bila večinska etnična skupina Rohingya. Eden od ciljev tega območja z muslimansko večino je bil "uspešiti za mir s Pakistanom". Brigadir Aung Gyi, eden od namestnikov generala Ne Wina, je leta 1961 Rohingje opisal kot: "Na zahodu, okrožje May Yu meji s Pakistanom. Kot v primeru vseh obmejnih skupnosti, so muslimani na obeh straneh meje. Tisti, ki so na strani Pakistana, so znani kot Pakistanci, medtem ko so muslimani na naši burmanski strani meje imenovani "Rohingya". Toda od burmanske vojaške hunte
Odkar je leta 1962 prevzel nadzor nad državo, so Rohingje sistematično prikrajšali za politične pravice. Leta 1962 je vojaški diktator general Ne Win prevzel vlado in začel izvajati nacionalistično agendo, ki je imela korenine v rasni diskriminaciji. Leta 1978 je vojaška vlada začela operacijo Nagamin, da bi ločila državljane od nedržavljanov. To je bil prvi usklajeni, obsežen nasilni napad na Rohinge. Državni akterji so vzeli nacionalne registracijske kartice (NRC), ki jih nikoli ne bodo nadomestili. Nasilje, ki je sledilo, je prisililo 200.000 Rohingjev, da so pobegnili v Bangladeš. Bangladeš je Rohingjem zavrnil vstop na svoje ozemlje in jim blokiral prehransko oskrbo, kar je privedlo do smrti 12.000 ljudi. Po dvostranskih pogajanjih so Rohingje vrnili domov.