Povzetek članka:  Vedela je, da se je zgodilo nekaj groznega. Bilo je dimno in vse kar je slišala so bili utišani kriki. Njeno nogo je bila obrnjena na stran in njene noge niso delovale pravilno. Njena prijateljica Krystle Campbell je ležala na tleh. Karen Rand, zdaj je Karen McWatters, se je vlekla čez pločnik. Hotela je biti bližje Krystle, da bi se lahko pogovarjala in tolažila drug drugega sredi vsega tega kaosa. "Približala sem se ji", se je spomnila. "Iz nekega razloga sem se približal njeni glavi in sva si dala obraze skupaj". Krystle je rekla, da jo bolijo noge. To so bile zadnje besede, ki jih je izrekla. Dve ženski sta se držali za roke, dokler Krystle ni omedlela. McWatters je bil peta priča prvega dneva sojenja obtoženemu atentatorja Dzhokharju Tsarnajevu, ki je bil obtožen, da je z bratom razstrelil bombe v tlačnih kuharjih, da bi kaznoval ZDA za politiko, za katero menijo, da povzroča trpljenje muslimanom. V eksplozijah so umrli trije ljudje: Campbell, 29-letni vodja verige restavracij; Martin Richard, 8-letni deček; in Lingzi Lu, 23-letni študent. Več kot 250 drugih je bilo ranjenih. Prvi dan sojenja, po uvodnih izjavah, je bil osredotočen na preživele, ki so podrobno pripovedovali o kaosu tistega dne. Tožilec ju je poklical na stol, da bi pripravila sliko o uničenju in bolečini, ki sta jih povzročila bombni napadi. Tsarnaevovi odvetniki so se odločili, da ne bodo preiskovali preživelih. McWatters se je borila s svojimi čustvi, ko je gledala fotografijo, na kateri sta ležala ona in njena prijateljica, s katero sta bila skupaj osem let, sredi množice omamljenih in zlomljenih ljudi. Njihovi obrazi, ki so drug ob drugem, izstopajo med zmešanjem udov. Krystle ima odprta usta, vendar je zelo bleda. "Res sem se bala", je pričala McWatters, "in spomnim se, da sem kričala, da bi nam kdo pomagal. Vsi so kričali, vsi so kričali za pomoč. Zdelo se je, da je trajalo dolgo, preden je prišla pomoč, vendar verjetno ni". Ko so prvi prišli do Krystle, je bilo...
"Spomnim se, kako sem vpila, da bi nam kdo pomagal", se spominja eden od preživelih. Prvi dan sojenja za atentate na Bostonskem maratonu se osredotoča na preživele. Več preživelih pričuje o prizoriščih, vonjih in bolečinah tistega dne.