Po vključitvi Vojvodine Rave v Kraljevino Poljsko kot obrnjenega vladavine leta 1462 je bila ustanovljena vojvodina Rava, ki je bila tudi del večje province Velike Poljske poljske krone. Głowno je pripadalo tej vojvodini do leta 1793 ali do druge delitve Poljske. Leta 1504 je požar uničil velik del mesta, zaradi česar je kralj Aleksander Jagiellon za deset let odložil plačevanje davkov za njegove prebivalce. Leta 1522 se je zgodil drugi požar in kralj Sigismund I. Stari je odobril še desetletno odlog obdavčevanja. Zaradi potopa
Po vojni in vstaji pod Jerzym Sebastianom Lubomirskim se je prebivalstvo močno zmanjšalo, leta 1676 je v Głownu živelo le 74 ljudi, vendar se je pod vladavino kralja Janeza III. Sobieskiego prebivalstvo mesta nekoliko okrevalo. Med Veliko severno vojno so mesto in cerkev oropali saksonski in švedski vojaki, vključno s kratkim, vendar uničujočim bivanjem švedskega kralja Karla XI. in njegovih konjskih enot leta 1704, ki ga je zapisal župnik cerkve svetega Jakoba. Zato je leta 1710 izbruhnila epidemija, ki je ubila vse prebivalce, od lokalnega plemstva do prebivalcev mesta, in mesto je bilo skoraj končano. Nazadnje je bilo mesto prodano Baltazarju Ciecierskiju, stolniku Drohičina. Po 1730-ih letih in morda bližje letu 1750 je novi lastnik začel tam naseliti Žide, da bi ustvaril dohodek iz tekstilne industrije. Leta 1741 je poljski kralj Avgust III. mestu Ciecierski podelil tržne privilegije, s čimer je mestu omogočil, da v koledarskem letu organizira štiri letne sejme. Leta 1775 je bilo v mestu 60 davkoplačevalskih gospodinjstev.