Napisati nadaljevanje za ta odstavek - Italijanska kampanja v vzhodni Afriki je bila sprva bolj uspešna, saj so Italijani zavzeli Britansko Somaliland in majhne dele Sudana in Kenije, vendar jih je pomanjkanje goriva in virov prisililo, da so opustili vsakršen nadaljnji namen napredovanja in prevzeli obrambno držo proti pričakovanemu protinapadu. Ta protinapad sta izvedla dve indijski diviziji iz Sudana, tri divizije iz Kenije in amfibijski napad iz Adena v sodelovanju z etiopskimi uporniki "Arbegnoch". Zavezniške sile so februarja zavzele Somalijo, marca-aprila Eritreo (po odločilni bitki pri Kerenu) in aprila Addis Abebo, glavno mesto Etiopije. Vojvoda od Aoste, namestnik italijanske vzhodne Afrike, se je predal pri Amba Alagiju
V maju. Sile v italijanski vzhodni Afriki so bile nekoliko omejene zaradi prisilne prisotnosti Regia Aeronautica v bitki za Britanijo v tistem času, zaradi česar je v Etiopiji ostalo le 150 letal, kot tudi zaradi nemogočega prejemanja zalog iz Italije. Nekatere italijanske garnizije, kot sta Gondar in Culqualber, so se držale do novembra 1941, majhno število Italijancev pa je vodilo partizansko vojno še nekaj časa, nekateri so se nadaljevali do leta 1943.