Napisati nadaljevanje za ta odstavek - Vendar pa so v odgovoru na delo Bairocha, Pomeranza, Parthasarathija in drugih poznejše raziskave pokazale, da so dele zahodne Evrope v 18. stoletju imeli višje plače in višje ravni dohodka na prebivalca kot v večjem delu Indije, osmanske Turčije, Japonske in Kitajske. Vendar pa je bilo ugotovljeno, da so pogledi Adama Smitha pretirano generalizirali kitajsko revščino. Med letoma 1725 in 1825 so delavci v Pekingu in Delhiju lahko kupili samo košaro blaga na ravni preživetja, medtem ko so delavci v Londonu in Amsterdamu lahko kupili blago med 4 in 6 kratom preživetja. Že leta 1600 je bil indijski BDP na prebivalca približno 60% britanske ravni. Resničen upad dohodka na prebivalca se je zgodil tako na Kitajskem kot v Indiji, vendar se je v Indiji začel v Mughalskem obdobju pred britanskim kolonializmom. Zunaj Evrope je velik del tega upada in stagnacije pripisan rasti prebivalstva na podeželju, ki presega rast obdelovane zemlje, pa tudi notranjim političnim nemirom.
-Kaj? Svobodne kolonije v Britanski Severni Ameriki so zgodovinarji in ekonomisti v raziskavi akademikov obravnavali kot najbolj bogate ljudi na svetu v predvečer ameriške revolucije. Najstarejši dokazi o veliki zdravstveni spremembi, ki je vodila do povečane pričakovane življenjske dobe, so se začeli pojavljati v Evropi v sedemdesetih letih 20. stoletja, približno stoletje pred Azijo. Robert Allen trdi, da so sorazmerno visoke plače v Britaniji v 18. stoletju spodbudile sprejetje tehnologije za varčevanje z delom ter usposabljanje in izobraževanje delavcev, kar je privedlo do industrializacije.