Do leta 1950 je bila Turčija enopartijska država, ki je delovala pod močno nacionalistično vlado, ki je dala prednost turkizaciji države in vzpostavitvi turško-muslimanske buržoazije na račun verskih manjšin. Čeprav so bili mnogi Judje sprva ugodno nagnjeni k Turčiji, je v prvih dveh desetletjih obstoja Turčije odšla polovica do tretjina judovskega prebivalstva. "Push" dejavniki so vključevali prepoved judovskih združenj in omejitve in javno cenzuro uporabe neturških jezikov, kot je judovsko-španski, kot del kampanje "Državljan, govori turško", kot tudi odpustitev državnih uslužbencev, ki niso bili "Turki" zaradi zakona iz leta 1926. Trakijski pogromi leta 1934
etnično očiščenih Judov iz evropske Turčije.