Marca 1944, ko so se sovjetske čete hitro približevale kot del ofenzive Uman<unk>Botoșani v drugi svetovni vojni, je bila šola evakuirana in Nădejde se je skupaj s svojo hudo bolno mamo umaknila v nacionalno prestolnico Bukarešto. Vendar pa zaradi bombardiranja Bukarešte
, so odšli v podeželsko območje Fundeni, kjer so ostali do oktobra. Takrat sta se z mamo preselila v Bukarešto v hišo Camelijinega bratranca, vdove Nicolaeja N. Beldiceanuja. V Iasi se niso vrnili, saj je bila tamkajšnja hiša skoraj v celoti uničena zaradi bombardiranja. Do upokojitve leta 1947 je delala kot korektorka pri dveh založbah, delo pa je verjetno dobila s pomočjo Sadoveanu. Njena zadnja četrt stoletja je bila monotona: njena mati je umrla leta 1950 in občasno je obiskala Sadoveanusa, še posebej pozimi, saj je bil njen dom slabo ogrevan. Še posebej jo je veselilo, ko so nekdanji študenti, ki so potovali skozi prestolnico, obiskali njeno hišo. Nădejde je umrla leta 1971 in je bila pokopana ob starših na pokopališču Eternitatea.