Že leta 1944 se je redno srečeval s predstavniki komunistične partije. Vojaški poraz je bil na obzorju že od katastrofalnega nemškega vojaškega poraza pri Stalingradu leta 1942/43, in možje so na zaročnih srečanjih verjetno razpravljali o možnih povojnih možnostih. Ti sestanki so morda prav tako prispevali k prepričanju Adolfa in Elle Ehlers, da se po koncu vojne vrnejo v komunistično stranko.
Nacionalsocialistična diktatura se je maja 1945 končala. Zahodne okupatorske sile so kljub temu želele obnoviti predhitlerjevo demokratično intuicijo z ravnovesjem moči, ki bi moral v največji možni meri (z izjemo nacionalsocialistične zastopanosti) odražati politično ravnovesje moči v &lt;a href="November%201932%20German%20federal%20election"&gt;1932/&lt;a/a&gt;, ki je bil zadnjič, ko so se v demokratični Nemčiji odvijale široko demokratične volitve. V Bremnu in so bili nominirani za predstavnike Komunistične stranke v senatu Brema. Adolf Ehlers je še naprej služil v senatu.