Popularna gibanja, ki so zahtevala "enosis" (vključitev različnih grških naseljenih ozemelj v večjo grško državo), so privedla do pristopa Krete (1912), Ionijskih otokov (1864) in Dodekanesa (1947). Klic na "enosis" je bil tudi značilnost ciprske politike med britansko vladavino na Cipru. Med težavnimi medvojenskimi leti so nekateri grški nacionalisti gledali na pravoslavne krščanske Albance, Aromane in Bolgare kot na skupnosti, ki bi jih lahko asimilali v grški narod. Grški iredentizem, "Megali ideja" je utrpela zadetek v grško-turški vojni (1919<unk>1922) in grški genocid
-Kaj? Od takrat je za grško-turške odnose značilna napetost med grškim in turškim nacionalizmom, ki je dosegla vrhunec s turško invazijo na Ciper (1974).