Khalil Tahmasebi (14. februar 1924 <unk> 1955) je bil tesar in član iranske fundamentalistične skupine Fadayan-e Islam ("Samopožrtvovalci islama"), ki je bila opisana kot "prva šiitska islamistična organizacija, ki je uporabila terorizem kot primarno metodo političnega aktivizma". V imenu te skupine je Tahmasebi 7. marca 1951 umoril iranskega predsednika vlade Alija Razmaro. The New York Times ga je opisal kot "verskega fanatika". Leta 1952 ga je iranski parlament osvobodil med predsedovanjem Mosaddega, njegova smrtna kazen je bila razveljavljena in je bil razglašen za "vojaka islama". Po poročanju časopisa "Time" je Tahmasebi "hitro odhitel v svetišče Hazrat Abdolazim, radostno jokal in rekel: 'Ko sem ubil Razmaro, sem bil prepričan, da me bo ubil tudi njegov narod.'" Po državnem udaru v Iranu leta 1953
Tahmasebi je bil ponovno aretiran in sojen zaradi umora Razmare; usmrčen je bil leta 1955.