Za Faroukovo vladavino je bilo značilno vedno večje nacionalistično nezadovoljstvo zaradi nadaljnje britanske okupacije, kraljeve korupcije in nesposobnosti ter katastrofalne
Palestinska vojna 1948-1949. Vsi ti dejavniki so poslužili za dokončno spodkopavanje položaja Farouka in utrli pot egiptovski revoluciji leta 1952. Farouk je bil prisiljen odstopiti v korist svojega dojenčka Ahmeda Fuada, ki je postal kralj Fuad II., medtem ko je upravljanje države prešlo na gibanje svobodnih častnikov pod Mohamedom Naguibom in Gamalom Abdelom Nasserjem. Mladi kralj je vladal manj kot eno leto, 18. junija 1953 pa so revolucionarji ukinili monarhijo in razglasili Egipt za republiko, s čimer so končali stoletje in pol vladavine dinastije Muhammada Alija.