Ustavni formalni postopki so se izvajali malo več kot leto dni, preden so jih ustavile ruske vojske, ki so se zavezale s konzervativnim poljskim plemstvom v poljsko-ruski vojni leta 1792.
, znana tudi kot vojna za obrambo ustave. Ko so se vojne med Turčijo in Rusijo ter Švedsko in Rusijo končale, je bila cesarica Katarina besna nad sprejetjem dokumenta, za katerega je menila, da ogroža ruski vpliv na Poljskem. Rusija je Poljsko obravnavala kot "de facto" protektorat. "Iz Varšave so prišle najhujše novice: poljski kralj je postal skoraj suveren", je bil odziv enega od glavnih avtorjev ruske zunanje politike Aleksandra Bezborodka, ko je izvedel za novo ustavo. Poljski sosedje so stike poljskih reformatorjev z revolucionarno francosko nacionalno skupščino videli kot dokaz revolucionarne zarote in grožnjo absolutnim monarhijam. Prejski državnik Ewald von Hertzberg je izrazil strah evropskih konzervativcev: "Poljaki so s glasovanjem za ustavo dali "pogoj milosti" pruski monarhiji", pojasnjeval pa je, da bi močna Zveza verjetno zahtevala vrnitev ozemelj, ki jih je Prusija pridobila v prvi delitvi.