Izpolnite naslednji stavek: Okoli tega časa je oblikoval ruralistično in nacionalistično stališče o življenju, zavračanje tega, kar je smatral za "hibridni urbani svet" za "svet naših nacionalnih resničnosti". V analizi Călinescuja to pomeni, da je Sadoveanu, tako kot njegov predhodnik, konzervativni Eminescu, verjel, da so mesta žrtev "nadlagane kategorije" tujcev, zlasti tistih, ki upravljajo najemne posesti. V skladu z
Kmečki upor leta 1907, Sadoveanu je svojemu ministru za izobraževanje Spiruju Haretu poslal poročilo, v katerem ga je seznanil s stanjem podeželskega izobraževanja in, poleg tega, s težavami, s katerimi se srečujejo vaščani v Moldaviji. V njem je pisalo: "Najemniki in lastniki zemljišč, ne glede na njihovo narodnost, se norčujejo iz dela Romunov. Vsak "surtucar" [tj. urbaniziran lik] v vasi, župan, notar, prodajalec papirja, brez sramu [in] brez usmiljenja doji to kravo. Pridružil se jim je tudi duhovnik, ki [...] se ni strinjal z učiteljem". Z romanom "Neamul Șoimăreștilor" so breme fevdalne družbe in merkantilizma, predvsem omejitev gospodarskih pravic, postale ozadje v njegovi fikciji, ki je kasneje prikazala Stefana Velikega kot prvotnega prvaka socialne pravičnosti ("Frații Jderi"). Med večino svoje dejavnosti v prvi svetovni vojni je Sadoveanu sledil tudi rusofobnosti poporanskih strank in nelagodnosti do strani Antante, ki je nacionalno politiko Ruskega cesarstva v Besarabiji opisala kot veliko bolj barbarsko kot avstro-ogrsko vladavino nad Transilvanijo. Leta 1916 je nenadoma prešel v tabor Antante: njegov navdušenje kot propagandni uradnik se je dotaknilo polemike, ko je Romunija doživela ogromne poraze; Sadoveanu je sam opustil vzrok Antante do leta 1918, ko je bil razrešen, in nadaljeval flirtiranje z germanofilnim lobbyjem Constantin Stere.