Po pristajanju zaveznikov v Normandiji in padcu vlade Vichy je Déat pobegnil v Nemčijo in postal uradnik vlade Vichy v izgnanstvu v Sigmaringenu. Z porazom nacistične Nemčije
Aprila 1945 je Déat pobegnil v Italijo in vzel ženin priimek, začasno poučeval v Milanu in Torinu. Kasneje ga je katoliški red skril v samostanu San Vito blizu Turina, kjer je pisal svoje spomine in živel neopažen do svoje smrti leta 1955. Po vojni ga je francosko sodišče obsodilo za izdajstvo in ga "v odsotnosti" obsodilo na smrt.