Napisati nadaljevanje za ta odstavek - Leta 1523 je moral George iz Schellenberga prodati Krnov Hohenzollern margrafu Georgu iz Brandenburga-Ansbacha, ki se je lahko zanesel na madžarsko dediščino svoje soproge Beatrice de Frangepan, vdove Matija Korvina. Od leta 1532 je margraf vladal celotni Zgornji Sleziji, ko je tudi podedoval vojvodstvo Opole in Racibórz od piastskega vojvode Jana II. Ponovno je zgradil grad Krnov in uvedel protestantsko reformacijo v Slezskem, ki je izgnal lokalne teutonske viteze, frančiškance in minorite. Ferdinand I. Habsburški, češki kralj od leta 1526, je sumljivo gledal na naraščajočo moč protestantske hiše Hohenzollern v deželah sileške krone. Kljub temu je Georgu in njegovemu sinu margrafu Georgu Frideriku, ki je vladal od leta 1543, uspelo obdržati vojvodstvo. Spopad se je poslabšal, ko je Georg Friderik umrl brez otrok leta 1603 in Krnov zapustil svojemu bratrancu Kuratorju Joachimu III. Frideriku Brandenburškemu, ki ga je leta 1607 dal svojemu sinu Johannu Georgu. Habsburški vladarji so vojvodstvo obravnavali kot vrnjeno fevvo in po čehemskem upora in bitki pri Beli gori leta 1620
Cesar Ferdinand II. je zaplenil posesti Hohenzollernov v svojih čeških deželah. Ferdinandov zvesti podpornik knez Karel I. Lihtenštajnski, vojvoda Opave od leta 1613, je prejel Krnov. Oba vojvodstva sta bila leta 1623 združena in podvržena protireformaciji.