Napišite nadaljevanje za ta odstavek - Georgescu je bil še posebej ploden v zadnjem delu svoje kariere, ko se je po navadi identificiral s sloganom "anul şi romanul" ("nov roman vsako leto"). Po mnenju Iulie Arsintescu je njihova kakovost upadla, ko je njihov avtor postal "obremenjen z boleznijo, ki jo je bilo vse težje prenašati". Georgescu je z "Mai mult ca perfectul" začel ustvarjati nov cikel, s poudarkom na Huzureiju. Pripovedovalec Miron Perieţeanu, sam izmišljena različica Georgesca, pripoveduje zaporedne zgodbe o Ioanu, Luci, Mateju in Marcuju (imena, ki temeljijo na romunskih različicah za štiri evangeliste). Dogodki v teh romanih se odvijajo tudi v začetku 20. stoletja, pokrivajoč kmečki upor leta 1907.
kot tudi okupacijo države v prvi svetovni vojni. Po besedah literarnega kronikarja Ioana Holbana je kraj Huzurei "opuščen kraj, omamljen od trpljenja, kjer se ljudje, ki se vedno znojijo zaradi vročine, premikajo od ene gostilne do druge [...] in se posvetijo vsemogočni boginji, ki je siesta [...]. To je samo prvi vtis, saj je Huzurei "živa trdnjava" svojega časa [...], ki med svojimi smešnimi hišami in ulicami združuje raznolik svet, ujet sredi boja za oblast in denar: [tu] se storijo zločini, spletke, mreže trgovine z drogami in "veliko" izmenjave, politika se vročito razpravlja, napovedi se izrečejo, preiskave, lovovi se odvijajo, drame se porabijo, ljudje jedo močno in nubile dekleta se prodajajo (kupujejo) [...]. " Huzurejske pripovedi kot celota imajo po Cosašu enako vrednost kot nekateri njihovi priznani predhodniki: "Bietul Ioanide" Georga Călinescuja in "Moromeţii" Marina Prede.