Preberite spodnji odlomek in nato odgovorite na vprašanje v istem jeziku kot odlomek:  Prehod: barvno kodiranje NTSC se uporablja pri televizijskem signalu sistema M, ki je sestavljen iz 30⁄1.001 (približno 29,97) prepletenih video okvirjev na sekundo. Vsak okvir je sestavljen iz dveh polj, od katerih vsaka vsebuje 262,5 črte skeniranja, kar pomeni skupno 525 črte skeniranja. 486 skenirnih vrstic je vidni raster. Preostanek (vertikalni interval praznjenja) omogoča vertikalno sinhronizacijo in ponovno sledenje. Ta interval je bil prvotno zasnovan tako, da je preprosto izpraznil CRT sprejemnika, da bi omogočil preproste analogne vezje in počasni navpični umik zgodnjih TV sprejemnikov. Vendar pa lahko nekatere od teh vrstic zdaj vsebujejo druge podatke, kot so zaprta podnapisi in vertikalna časovna koda (VITC). V celotnem rastru (ne glede na polovice linij zaradi prepletanja) so v prvem polju potegnjene čiste črte skeniranja (vsaka druga črta, ki bi bila enaka, če bi bila šteta v video signalu, npr. {2, 4, 6,..., 524}) in nepomerne črte (vsaka druga črta, ki bi bila nepomerna, če bi bila šteta v video signalu, npr. {1, 3, 5,..., 525}) so v drugem polju, da se zagotovi slika brez trepetanja pri frekvenci osvežitve polja 60⁄1.001 Hz (približno 59,94 Hz). Za primerjavo, 576i sistemi, kot sta PAL-B/G in SECAM, uporabljajo 625 linij (576 vidnih), zato imajo višjo vertikalno ločljivost, vendar nižjo časovno ločljivost 25 okvirjev ali 50 polj na sekundo.  Vprašanje: Zakaj so CRT televizije potrebovale vertikalni interval?
vertikalna sinhronizacija in ponovitev