Izpolnite naslednji stavek: Čeprav je Chávez navdihnil druge gibanja v Latinski Ameriki, da so sledili njegovemu modelu "chavisma" v poskusu preoblikovanja Južne Amerike, je bil pozneje viden kot nepredvidljiv in njegov vpliv na mednarodni ravni je postal pretiran. Venezuelsko zunanjo politiko je preusmeril na latinskoameriško gospodarsko in socialno integracijo z uveljavljanjem dvostranskih trgovinskih sporazumov in sporazumov o vzajemni pomoči, vključno z njegovo tako imenovano "naftno diplomacijo", ki je Venezuelo naredila bolj odvisno od uporabe nafte, njene glavne surovine, in povečala njeno dolgoročno ranljivost. Chávez se je pridružil tudi avtoritarnim narodom in radikalnim gibanjem, ki so jih obravnavali kot protizahodne, pri čemer so odnosi s Kubo in Iranom postali še posebej pomembni. Zlasti odnosi med Venezuelo in Združenimi državami so se znatno poslabšali, ko je Chávez zelo kritiziral zunanjo politiko ZDA, nasprotoval invaziji na Irak leta 2003 pod vodstvom ZDA in obsodil
Nato je vodil vojaško intervencijo v Libiji. Junija 2009 so se odnosi pod predsednikom Barackom Obamo nekoliko ohladili, da bi se kmalu zatem ponovno postopoma poslabšali. Chávez se je osredotočil tudi na različne multinacionalne institucije, da bi promoviral svojo vizijo latinskoameriške integracije, vključno s Petrocaribe, Petrosur in TeleSUR. Tudi dvostranski trgovinski odnosi z drugimi latinskoameriškimi državami so igrali pomembno vlogo v njegovi politiki, saj je Chávez povečal nakup orožja iz Brazilije, oblikoval trgovinske dogovore o nafti za strokovno znanje s Kubo in ustvaril edinstvene barterne dogovore, ki izmenjujejo venezuelsko nafto za argentinsko meso in mlečne izdelke. Prijateljil se je tudi z izobčenimi državami, kot sta Belorusija in Iran. Zaradi slabega ravnanja z državo pod Chávezom, Venezuela ni mogla okrepiti svojega položaja v svetu.