Edina italijanska moč, ki je skrbela za zaveznike, je bila italijanska kraljeva mornarica ("Regia Marina"), četrta največja mornarica na svetu v tistem času. Novembra 1940 je britanska kraljeva mornarica izvedla nenaden zračni napad na italijansko floto v Tarentu.
ki je pohabilo glavne italijanske vojne ladje. Čeprav italijanska flota ni povzročila resne škode, kot se je bilo strahovalo, je v Sredozemskem morju obdržala pomembne pomorske sile Britanskega zavezništva. Ta flota se je morala boriti proti italijanski floti, da bi preprečila odcepitev britanskih sil Commonwealtha v Egiptu in na Bližnjem vzhodu od Britanije. Leta 1941 so na otoku Kastelorizo, ki ga je nadzirala Italija, ob obali Turčije italijanske sile uspele odbiti britanske in avstralske sile, ki so poskušale zasedeti otok med operacijo Abstention. Decembra 1941 so italijanske sile izvedle tajni napad v Aleksandriji v Egiptu, v katerem so italijanski potapljači na britanske vojne ladje pritrdili eksploziv, zaradi česar sta bile dve britanski bojni ladji hudo poškodovani. To je bilo znano kot napad na Aleksandrijo. Italijanska mornarica je leta 1942 med operacijo Harpoon britanski konvojni floto, ki je poskušala doseči Malto, močno zadela in potopila več britanskih ladij. Sčasoma so zavezniške mornarice povzročile resne škode italijanski floti in uničile edino prednost Italije pred Nemčijo.