9. junija 1934 je približno 1.400 članov Mednarodnega združenja pristaniških delavcev (International Longshoremen's Association, ILA) sodelovalo v stavki na zahodni obali
, ki je zaprl ladijski promet v vseh pristaniščih vzdolž zahodne obale. Zahteve ILA so bile: priznanje sindikata; zvišanje plače s 85 centov na 1,00 $ na uro v rednem času in od 1,25 $ na 1,50 $ na uro prekoračenja; šesturni delovni dan in 30-urni delovni teden; in zaprta trgovina, pri kateri sindikat nadzira zaposlovanje. Prav tako so bili razočarani, ker so subvencije za ladijske prevoze, ki jih je vlada dodelila od krize v industriji v dvajsetih letih prejšnjega stoletja, vodile do večjih dobičkov za ladijske družbe, ki niso bile prenesene na delavce. Bilo je veliko incidentov nasilja med stavkarji in policijo, vključno s stavkarji, ki so napadli "Admiral Evans", ki je bil uporabljen kot hotel za razbijače stavk; policija je ustrelila štiri stavkarje na terminalu 4 v St. Johns; in posebna policija je streljala na senatora Roberta Wagnera iz New Yorka, ko je pregledoval mesto prejšnjega streljanja. Pristaniški delavci so 31. julija 1934 po glasovanju za arbitražo nadaljevali z delom. Arbitražna odločba je bila izdana 12. oktobra 1934, s katero so štrajkerji prejeli priznanje ILA; višja plača 95 centov na uro za redni čas in 1,40 $ na uro za nadurno delo, retroaktivno do vrnitve na delo 31. julija; šesturni delovni dnevi in 30-urni delovni tedni ter sindikalna dvorana za najem, ki jo skupaj upravljajo sindikat in vodstvo, čeprav je sindikat izbral dispečerja v vsaki pristanišču vzdolž celotne zahodne obale.