Napisati nadaljevanje za ta odstavek - Od ustanovitve nizozemskega nogometnega prvenstva leta 1898 do leta 1954 je bil naslov razrešen z odbojnimi tekmovanji s strani peščice klubov, ki so pred tem osvojili svojo regionalno ligo. Tekmovanje je bilo čisto amatersko; Kraljevska nizozemska nogometna zveza (KNVB) je zavrnila vsako obliko plačila in suspendirala igralce, ki so jih ujeli, da so prejemali plačo ali prenose. Zahtevek po profesionalnem nogometu je zrasel v zgodnjih petdesetih letih, potem ko je veliko članov državne ekipe odšlo igrati v tujino v iskanju finančnih koristi. KNVB bi te igralce običajno suspendiral in jim preprečil, da bi nastopili za nizozemsko reprezentanco. Po poplavi v Severnem morju leta 1953
, so nizozemski igralci v tujini (ki so večinoma igrali v francoski ligi) organizirali dobrodelno tekmo proti francoski reprezentanci v Parizu. Tekmo je bojkotirala KNVB, vendar je nizozemska javnost videla višine, ki jih je mogoče doseči s profesionalnim nogometom. Da bi služili naraščajočemu zanimanju, so za sezono 1954/55 ustanovili disidentsko profesionalno nogometno zvezo (NBVB) in ligo. 3. julija 1954 se je KNVB sestal s skupino zaskrbljenih predsednikov amaterskih klubov, ki so se bali, da se bodo najboljši igralci pridružili profesionalnim ekipam. Srečanje, imenovano "slaapkamerconferentie" ("spalnica konferenca"), je vodilo do združenja, ki je nerad sprejel pol-profesionalnost.