Napišite nadaljevanje tega odstavka - Vojna
Maj 1945 in s tem se je končala dvanajstletna nacionalsocialistična nočna mora. Ina Seidel je nemudoma odstopila od članstva v Pruski akademiji umetnosti, ki bi bila do takrat diskreditirana zaradi tesnih vezi z vlado pred letom 1945. Sama se je soočila z močno kritiko zaradi svoje zgodovine močne javne podpore Hitlerjevi vladi. Kljub temu so se njene knjige v ameriških, britanskih in francoskih okupacijskih območjih kmalu vrnile v priljubljenost med bralcem in do 60. let 20. stoletja še naprej imele veliko kupcev in bralcev. V petdesetih letih je napisala še dva velika romana, s katerimi je skušala rešiti svoj ugled. V "Das unverwesliche Erbe" (1954) je razširila krščanske vidike svojega dela. V svojem zadnjem romanu "Michaela" je izrecno sprejela, v imenu sebe in višjega srednjega razreda širše, delež odgovornosti za nacionalsocializem. Kljub strogi zavrnitvi glavnih literarnih kritikov v Zahodni Nemčiji (kot so bile leta 1949 zahodne okupacijske cone), je bil njen zadnji roman še en velik uspeh pri bralcih. Zaradi povojne delitve Nemčije sta staro prusko akademijo umetnosti dejansko nadomestila dve ustanovi. Leta 1955 je bila Ina Seidel sprejeta v članstvo zahodne Akademije umetnosti v Zahodnem Berlinu. Dolgo pred njeno smrtjo leta 1974 so bila njena glavna dela prevedena v številne tuje jezike. V manj laskavem nekrologu v Die Zeit pa je poročilo o njeni smrti opisal kot enega tistih, na katerega je prvi odziv presenečenje, da pokojnik ni umrl že pred mnogimi leti ("Ja, hat sie noch gelebt?").