V januarju 1978 je nacionalna garda dosegla najvišjo višino na približno 25.000 častnikov in vojakov pod neposrednim osebnim poveljstvom njihovega glavnega direktorja in predsednika Nikaragve, generalmajorja Anastasia Somoze Debayle (znan tudi kot "Debayle"). (v nadaljnjem besedilu: Tachito). Pogosto opisan kot nekaj, kar je bližje korpusu fevdalnih podložnikov (ali okupacijske sile) kot sodobni nacionalni vojski, je bil GN organiziran predvsem za notranje varnost in operacije proti uporu (COIN) in ne za nacionalno obrambo, pri čemer je bila večina pešadijskih enot dodeljena statičnim dolžnostem garnizonov in posledično je bila njegova konvencionalna vojaška vrednost zelo nizka. Od tega števila je približno 10.000 do 12.500 služilo v kopenskih silah (vključno z ženskami v vojski in PNGN), vendar je le približno 7.500 bilo bojnih enot, organiziranih v en bataljon predsedniške garde, en oklepni bataljon, en mehanizirani pešadijski bataljon, eno mehanizirano čete, en inženirski bataljon, en bataljon vojaške policije, eno poljsko topniško baterijo in eno protiletalsko baterijo ter šestnajst varnostnih družb. Vse zgoraj navedene enote so bile razporejene po tradicionalnem španskem kolonialnem načinu v trdnjave podobnih "kvarterjih" v glavnih mestih, vključno z nacionalno prestolnico Managvo. Glavni štab generalštaba je bil nameščen v središču vladne četrti Tiscapa Hill blizu središča mesta Managua, razdeljen v podzemnem kompleksu v stilu bunkerja, zgrajenem po potresu v Nikaragvi leta 1972.
V sosednjih objektih so bile tudi glavne pisarne lastne uprave, signalizacije, inženirstva, zdravstvene, logistične in vojaške pravosodne podporne službe in glavne vojaške šole.