Čeprav ni bil uspešen v Formuli 2, se je Kauhsen odločil za vstop v Formuli 1 leta 1977 in potem, ko ni uspel zagotoviti dogovora za vožnjo Kojima avtomobilov, ki so bili uporabljeni v japonski nagradi leta 1977.
Leta 1978 je Kauhsen zasnoval lastno podvozje. Ko je Kauhsen pripeljal oblikovalca Klausa Kapitza iz Forda, je načrtoval izdelavo kopije Lotusa 79, avtomobila, ki je dominiral v prvenstvu leta 1978 zaradi uporabe zemeljskih učinkov. Razen podvozja je Kauhsen kupil preostale komponente od dobaviteljev, vključno z motorjem Cosworth DFV, ki ga je takrat uporabljala večina ekip, in zastarelo petstopenjsko menjalnico iz podjetja Hewland. Načrtovali so, da bodo sledili takrat napredni uporabi talnih učinkov pri Lotusu, začetno testiranje prototipa pa je razkrilo temeljne probleme pri zasnovi; oblikovalci niso upoštevali spremenljive višine vožnje avtomobilov med zaviranjem in pospeševanjem, kar je preprečilo pravilno delovanje talnih učinkov. Te težave so prisilile ekipo, da je preoblikovala celoten avto, pripeljala voznike Patricka Nevea in Haralda Ertla, da bi razvili nov avto z omejenimi sredstvi, ki so bili na voljo v mesecih pred začetkom sezone Formule 1.