Napisati nadaljevanje za ta odstavek - Skopje se je po desetletjih upada po letu 1850 začel opomembiti. V tistem času je mesto doživelo počasno, vendar stalno demografsko rast, predvsem zaradi izhoda slovanskih Makedoncev iz podeželja. Prav tako ga je spodbujal izhod muslimanov iz Srbije in Bolgarije, ki so takrat pridobili avtonomijo in neodvisnost od cesarstva. Med Tanzimatskimi reformami se je v cesarstvu pojavil nacionalizem in leta 1870 je bila ustanovljena nova bolgarska cerkev in ustvarjena je bila njena ločena škofija, ki je temeljila na etnični identiteti in ne na verskih načelih. Slovansko prebivalstvo škofije Skoplje je leta 1874 z večino glasov, 91%, glasovalo za pridružitev eksarhaatu in postalo del bolgarskega Milleta. Gospodarsko rast je omogočila gradnja železnice Skopje-Salonika leta 1873. Železniška postaja je bila zgrajena južno od Vardarja, kar je prispevalo k premestitvi gospodarskih dejavnosti na to stran reke, ki še nikoli ni bila urbanizirana. Zaradi izhoda iz podeželja se je število kristjanov v mestnem prebivalstvu povečalo. Nekateri novi priseljenci so postali del lokalne elite in pomagali širiti nacionalistične ideje. Skopje je bilo eno od petih glavnih središč notranje makedonske revolucionarne organizacije, ko je organiziralo vzpon Ilinden leta 1903.
-Kaj? Njena revolucionarna mreža v regiji Skopje ni bila dobro razvita in pomanjkanje orožja je bil resen problem. Ob izbruhu vstaje so uporniške sile izpeljale vojaški vlak. 3. in 5. avgusta so napadli osmansko enoto, ki je varovala most na reki Vardar in se borili v samostanu "Sveti Jovan". V naslednjih nekaj dneh je skupino preganjalo veliko Bashibozukov in se preselila v Bolgarijo.