Izpolnite naslednji stavek:
Incident na Plitviških jezerih konec marca / začetek aprila 1991 je izbruhnila hrvaška vojna za neodvisnost med hrvaško vlado in upornimi etničnimi Srbi SAO Krajina (zelo podprta s srbsko nadzorovano jugoslovansko ljudsko vojsko). 1. aprila 1991 je SAO Krajina razglasila, da se bo ločila od Hrvaške. Takoj po razglasitvi neodvisnosti Hrvaške so hrvaški Srbi ustanovili tudi SAO Zahodna Slavonija in SAO Vzhodna Slavonija, Baranja in Zahodni Srijem. Te tri regije so se 19. decembra 1991 združile v Republiko Srbsko Krajino (RSK). Vpliv ksenofobije in etničnega sovraštva pri razpadu Jugoslavije je postal jasen med vojno na Hrvaškem. Propaganda hrvaške in srbske strani je širila strah, trdila je, da se bo druga stran ukvarjala z zatiranjem proti njim in da bo pretiravala s številom žrtev, da bi povečala podporo svojih prebivalcev. V prvih mesecih vojne je jugoslovanska vojska in mornarica, v katerih so prevladovali Srbi, namerno bombardirala civilna območja Splita in Dubrovnika, svetovne dediščine UNESCO, pa tudi bližnje hrvaške vasi. Jugoslovanski mediji so trdili, da so bili ukrepi izvedeni zaradi navzočnosti fašističnih ustaskih sil in mednarodnih teroristov v mestu. Preiskave ZN so pokazale, da v Dubrovniku takrat ni bilo nobenih takih sil. Hrvaška vojaška prisotnost se je kasneje povečala. Črnogorski premier Milo Đukanović, v tistem času Miloševićev zaveznik, se je skliceval na črnogorski nacionalizem in obljubil, da bo zajetje Dubrovnika omogočilo širitev Črne gore v mesto, za katero je trdil, da je bilo zgodovinsko del Črne gore, ter obsodil sedanje meje Črne gore kot "narisane s strani starih in slabo izobraženih boljševiških kartografov".