Izpolnite naslednjo frazo: Primarna bojna taktika poljsko-litvanskih husarjev je bila napad. Odnesli so obremenitev do in skozi sovražnika. Napad se je začel počasi in v relativno neomejeni formaciji. Formacija je postopoma zbrala tempo in se približevala sovražniku in dosegla najvišjo hitrost in najbližjo formacijo neposredno pred spopadom. Ponavljali so napad večkrat, dokler se sovražnikova formacija ni razbila (imali so vagone s rezervnimi sulicami). Taktika oboroženih husarjev in konjev je bila učinkovita skoraj dve stoletji. Husarji so se borili z dolgimi sulicami (huzarjeva sulica je bila običajno dolga od 4,5 do 6,2 metra), "koncerzem" (meč), "szablo" (sabre), eno ali dve pištoli in pogosto s karabinom ali arquebusom, ki je bil na poljskem znan kot "bandolet". Krilati husarji so nosili tudi drugo orožje, kot so "nadziak" bojni kladivo in bojne sekire. Lažje sedlo v turškem slogu je omogočalo, da so konji in bojevniki imeli več oklepov. Poleg tega so bili konji vzrejeni tako, da so zelo hitro tekli s težkim bremenom in se hitro okrevali. To je bilo doseženo s plemeni starih poljskih konj z vzhodnimi konji, običajno iz tatarskih plemen. Zaradi tega so konji lahko hodili na stotine kilometrov, natovorjeni z več kot 100 kilogramov in so še vedno sposobni zaračunati v trenutku. Husarski konji so bili zelo hitri in gibljivi. To je husarjem omogočilo, da so se borili z vsako konjenico ali pešadijo, od težkih zahodnih "kissaierjev" do hitrih Tatarjev. Široko so jih imeli za najmočnejšo konjenico na svetu. V bitkah pri Lubiszewu leta 1577,
Byczyna (1588), Kokenhausen (1601), Kircholm (1605), Kłuszyn (1610), Chocim (1621), Martynów (1624),