Napisati nadaljevanje za ta odstavek - Čeprav je Suffolk prejemal minimalne finančne koristi od novega režima, je še vedno v veliki meri sodeloval pri vseh večjih državnih slovesnostih. Takšni dogodki so se raztezali od kraljeve poroke leta 1465 do turnirjev, kot je bil turnir med lordom Scalesom in Bastardom iz Burgundije leta 1467. V tem času so se kraljevi odnosi z mogočnim grofom Warwickom poslabšali do te mere, da je nezadovoljen grof spodbujal upor proti Eduardu. Suffolk je ostal zvest svojemu švagu in se zdi, da ni sodeloval v prepiru med Nevilleom in Woodvilleom, ki je trajal večino druge polovice desetletja. Suffolk je sodeloval v bitki pri Empinghamu leta 1470 in še posebej pomagal kralju, da je v istem letu uničil upor v Lincolnshiru. Edvard je bil pozneje prisiljen v izgnanstvo, in Suffolk se zdi, da je bil ne zaupanje oživljajoče Lancastrian vlade, morda zato, ker je zavrnil, da pridejo v London, da se srečajo kanclerja, tudi če se zdi, da je prišel hitro v skladu z novo vlado osebno. Njegova žena je bila v stiku s svojimi brati v izgnanstvu v Burgundiji. Ko se je Edvard IV. marca 1471 vrnil v Anglijo, se mu je de la Pole pridružil v tej kampanji, v kateri je Edvard ponovno pridobil svoj prestol. Tako je Suffolk sodeloval tudi v bitkah pri Barnetu.
(kjer je bil Warwick ubit) in Tewkesbury (kjer je York končno zdrobil ostanke Lancastrijske vojske).