Izpolnite naslednjo frazo: P25 se je začel dirkati v dogodkih, ki niso prvenstvo v septembru 1955. Konjska moč avtomobila se je izkazala kot njegova močna točka, vendar so bile njegove težave z upravljanjem in zanesljivostjo hitro razkrite. Tri Type 25 so bili vpisani za Tonyja Brooksa, Mikea Hawthorna in Rona Flockharta v svetovnem prvenstvu leta 1956, Veliki nagradi Velike Britanije. Vendar ni nobena končana. Težave z zanesljivostjo so mučile ekipo med zgodnjim razvojem P25. Veliki ventili so bili nagnjeni k temu, da so v motor spustili odpadke, zadnja plošča pa je pogosto propadla. P25 ne bi končal dirke, dokler Harry Schell ne bi osvojil petega mesta.
Velika nagrada v Monaku leta 1958. Schell in Jean Behra sta končala druga in tretja na letošnji nizozemski nagradi. Bili so prvi podiji za BRM. Še štiri točke od Behre, Schella in novo zaposlenega Joakima Bonnierja so postavili BRM na 4. mesto v prvem prvenstvu konstruktorjev. Bonnier je svojo in BRM-jevo prvo zmago osvojil na Veliki nagradi Nizozemske leta 1959. Z zanesljivo vožnjo P25 je BRM lahko pridobil tretje mesto v prvenstvu konstruktorjev. Tako kot je P25 postal zanesljiv, je Cooper začel revolucijo z zadnjim motorjem in hitro naredil avtomobile s prednjim motorjem, kot je P25, zastarele. BRM je začel delati na modelu z zadnjim motorjem, P48, kmalu po Bonnierjevi zmagi. P48 je zamenjal P25 sredi sezone 1960.