Vojaška situacija v španski republiki se je pod Negrinovo vlado postopoma poslabševala, predvsem zaradi višje kakovosti nasprotnih generalov in častnikov, od katerih so bili mnogi veterani vojne v Rifu, do leta 1938 pa zaradi velike prednosti upornikov v smislu mož (20%), letal in topništva, ki so jih zagotovile Nemčija in Italija. V letu 1938 se je nenehno zaporedje resnih vojaških porazov in neuspeh vseh določb francosko-britanske pomoči odražalo v poslabšanju materialnih življenjskih pogojev v ozadju (zlasti v smislu hrane), kar je močno vplivalo na politično moralo ljudskega in vojaškega upora republikanske strani. Konec leta 1938, zamrznitev in polovica lačnega civilnega prebivalstva v obleganju Madrida
Trpela je zaradi hude podhranjenosti zaradi omejenega dnevnega obroka 100 gramov kruha in leče (z vzdevkom "Dr. Negrinove tablete"). Peta kolona je Madrida izčrpala, vojna jo je izčrpala in poražljivost je bila razširjena.