Njegov mandat na zunanjem ministrstvu je sovpadal z zelo kritičnim obdobjem v mednarodnih odnosih. Če ne bi bilo simpatij Britanije pod Palmerstonom, bi bila julijska monarhija popolnoma izolirana v Evropi, in to simpatijo je agresivna politika Francije v Belgiji in na sredozemski obali Afrike bila v nevarnosti odtujitve. Belgijska kriza
De Broglie je prevzel funkcijo, vendar je bil usklajen vojaški in pomorski ukrep za prisilitev Nizozemcev, ki je privedel do francoske okupacije Antverpena, izvedena pod njegovim pokroviteljstvom. Dobro razumevanje, katerega simbol je bil to, je zaznamovalo tudi odnose De Broglieja in Palmerstona med krizo prve vojne Muhammada Alija z Portejem, v zadevah španskega polotoka pa je njihovo skupno sočutje z ustavno svobodo privedlo do dogovora o skupnem ukrepanju, ki se je oblikoval v štirikratnem zavezništvu med Veliko Britanijo, Francijo, Španijo in Portugalsko, ki je bilo podpisano v Londonu 22. aprila 1834. De Broglie se je umaknil iz funkcije marca pred tem in se ni vrnil na oblast do marca naslednjega leta, ko je postal vodja kabineta.