Po ponovnem zavzetju grških ozemelj s strani Osmanskega cesarstva so velike sile tistega časa (Britansko cesarstvo, Rusko cesarstvo in Kraljevina Francija) grško protiofenzivo videle kot priložnost za nadaljnje oslabitev Osmanskega cesarstva in v bistvu povečanje svojega vpliva na vzhodnem Sredozemlju. Velike sile so podpirale Grčijo pri pridobivanju njene neodvisnosti in po odločilni bitki v zalivu Navarino
V Londonu je bila dogovorjena premirja (glej Londonsko pogodbo (1827)). Avtonomijo Grčije je končno priznal londonski protokol iz leta 1828 in njeno popolno neodvisnost od Osmanskega cesarstva z londonskim protokolom iz leta 1830.