V zgodnjem medvojenskem obdobju je Luca Caragiale ostal v Romuniji in obiskoval tamkajšnje književne kroge. Napisal je spomine o življenju svojega očeta, ki jih je januarja 1920 objavil časopis "Ideea Europeană". Z naslovom "Amintiri despre Caragiale" ("Spomini na Caragiale") so med drugim vključevali podrobnosti o Ionovem globokem sovraštvu do lirske poezije, pa tudi o poročilih o levičarskih spogledovanjih njegovega ostarelega očeta (od ogorčenja, ki ga je čutil, ko je izvedel o nasilju oblasti pri zatiranju kmečkega upora leta 1907).
na prijateljstvo s socialističnim aktivistom Christianom Rakovskim). Istega leta je s sestrinsko družbo "Viața Românească" objavil prevod romana Knuta Hamsuna "Pan". Njegovo drugo prevajalsko delo je pokrivalo Edgarja Allana Poea, kot tudi poezijo Françoisa Villona - bil je prvi romunski prevajalec Villona, ki ga je v tridesetih letih prejšnjega stoletja podprl Horia Stamatu.