Podpiral je izolatorne zakone o nevtralnosti iz tridesetih let prejšnjega stoletja, vendar je želel in sponzoriral strožje zakone, namenjene zavrnitvi vseh tradicionalnih nevtralnih "pravic" in omejevanju in preprečevanju kakršnih koli ukrepov predsednika, ki bi lahko povzročili, da bi bile Združene države vtičane v vojno. Bil je eden najbolj učinkovitih izolacionistov v senatu. Razen zagovarjanja pomoči za Finsko po sovjetski invaziji.
S tem, ko je poudaril, da je Japonska še vedno glavna država, ki je v tej državi, in pozval k "quid pro quo" na Daljnem vzhodu, da bi preprečil vojno z Japonsko zaradi vprašanja Mandžurije in Kitajske, je bil njegov položaj dosledno izolacionističen.