Najpomembnejša Frenchova vloga je bila kot poveljnik britanske ekspedicijske sile (BEF) v prvem letu in pol prve svetovne vojne. Takoj se je spopadel s francoskim generalom Charlesom Lanrezacom. Po tem, ko so Britanci utrpeli velike izgube v bitkah pri Monsu in Le Cateau
(kjer je Smith-Dorrien zavzel stališče v nasprotju z željami French), je French želel umakniti BEF iz zavezniške linije, da bi se ponovno opremil, in se je strinjal z udeležbo v prvi bitki pri Marni šele po zasebnem srečanju z državnim sekretarjem za vojno, lordom Kitchenerjem, proti kateremu je potem imel zamero. V maju 1915 je medijem posredoval informacije o pomanjkanju granatov v upanju, da bo Kitchenerja odstranil. Do poletja 1915 so Kitchener in drugi člani vlade v Londonu ter Haig, Robertson in drugi visoki generali v Franciji vse bolj kritizirali Frenchovo poveljstvo. Po bitki pri Loosu, pri kateri je bila počasna francoska sprostitev XI korpusa iz rezerve kriva za neuspeh pri doseganju odločilnega preboja na prvi dan, je britanski premier H. H. Asquith zahteval odstop. Haig, ki je bil prej Frenchov zaupni podrejeni in ga je leta 1899 rešil pred stečajem, tako da mu je posodil veliko vsote denarja, ga je zamenjal.