Napisati nadaljevanje za ta odstavek - Obsodba, ki je upoštevala čas, ki ga je preživel v pridržanju pred sojenjem, je bil predviden za sprostitev leta 1940, vendar je bil namesto tega v "zaščitnem pridržanju" in naslednjih dve leti preživel kot zapornik v koncentracijskem taborišču Sachsenhausen. V Sachsenhausnu je bilo med zaporniki že jedro komunističnih aktivistov, ki so lahko (nepozorno) sprejeli drugo politično sorodno dušo. Po vsej Nemčiji, ko so vojni smrtni primeri zahtevali od ljudi, so stražarji taborišč v koncentracijskih taboriščih vsakodnevno življenje vedno bolj prenašali na zaupne zapornike; odločitve "prijateljev" so pomenile, da je Selbmann delal v servisni delavnici za izdelavo opeke v taborišču, kjer, kot je kasneje spomnil, delo ni bilo "težko ali posebej nevarno". Novembra 1942 pa so ga premestili v koncentracijsko taborišče Flossenbürg, ki je oskrbovalo z delom lokalne kamnolome v gorah ob meji s tisto, kar je bilo takrat znano kot Sudeti. Po Selbmannovih spominih je bilo pri premestitvi v Flossenbürg vključenih osemnajst zapornikov, ki so bili v prejšnjem mesecu postavljeni v samico kot odgovor na njihove politične dejavnosti. Ta poteza je bila izvedena na ukaz samega Reichsführerja Heinricha Himmlerja: predstavljala je kazen "za gradnjo [komunističnih] celic v taborišču [v Sachsenhausnu], organizacijo revolucionarnega dela in privilegije političnim zapornikom". V zadnjih tednih vojne
Flossenburško taborišče so zaprli, Selbmanna pa so spet premestili, tokrat v Dachau na severnem predmestju Münchna. Konec aprila 1945, ko so oblasti pospešeno čistile koncentracijska taborišča pred prihodom invazivnih vojakov, so ga poslali na enega zloglasnih smrtnih pohodov. Uspelo mu je pobegniti in se vrniti v Leipzig.