Octavianov ugled in, kar je še pomembneje, zvestoba njegovih legij, je bila povečana z Julijem Cezarjevo zapuščino iz leta 44 pr. n. št., s katero je bil uradno posvojen kot Cezarjev edini sin in edini zakoniti dedič njegovega ogromnega bogastva. Antonij je bil najpomembnejši in najuspešnejši višji častnik v Cezarjevi vojski ("magister equitum") in je zaradi svoje vojaške zgodovine zahteval precejšen delež politične podpore Cezarjevih vojakov in veteranov. Oba, Oktavijan in Antonij, sta se borila proti skupnim sovražnikom v
Osvoboditeljska državljanska vojna, ki je sledila Cesarjevemu atentatu.