Izpolnite naslednji stavek: Na volitvah leta 1970 je kandidiral za laburistično stranko na varnem sedežu konzervativcev v East Fifeu, kjer je izgubil pred sedilnim poslancem Sir Johnom Gilmourom. Po smrti Malcolma MacPhersona je postal poslanec za Stirling in Falkirk na dopolnilnih volitvah septembra 1971. Njegov sedež je bil preimenovan v Stirling, Falkirk in Grangemouth za splošne volitve februarja 1974; kljub prehodom na Škotske nacionaliste je v februarju in oktobra 1974 obdržal sedež, vendar z veliko manjšo večino. Harold Wilson ga je imenoval za namestnika državnega sekretarja za Škotsko z odgovornostjo za prenose pristojnosti in notranje zadeve, ta položaj pa je obdržal pod Jimom Callaghanom, saj je laburistična vlada nadaljevala s predlogom za škotsko prenose pristojnosti.
Končni referendum marca 1979 ni bil sprejet z zadostno večino. Laburistična vlada je padla na splošnih volitvah leta 1979, čeprav je Ewing obdržal svoj sedež z znatno večino. Leta 1981 je postal predstavnik škotske industrije. Tretji je bil na volitvah za predsednika parlamentarne laburistične stranke novembra 1981. Na splošnih volitvah leta 1983 je bil ponovno izbran za naslednika mesta Falkirk East in postal je predstavnik za trgovino in industrijo pod Neilom Kinnockom. Leta 1987 je bil ponovno izvoljen in se je umaknil s položaja na prvi klopi. Z Davidom Stealom je bil so-predsednik škotske ustavne konvencije, ki je bila ustanovljena leta 1989, da bi načrtovala devolucijo Škotske, ki je bila načrtovana, če bi laburisti zmagali na splošnih volitvah leta 1992. Laburisti so izgubili volitve in načrti so bili odloženi. Ewing se je na splošnih volitvah leta 1992 upokojil iz spodnjega doma.