18. novembra 1944 se je 11. letalsko-porabna divizija pridružila bitki pri Leyteju.
Pristanek brez nasprotnika na plaži Bito, ob jezeru Bito, Leyte. Napredna skupina iz divizijskega štaba je poletela iz Nove Gvineje, da bi izbrala območje za taborjenje divizije. Ker so bila bolj zaželena območja vzdolž vzhodne obale že zasedena, je plaža Bito postala območje bivakov za divizijo. 187. GIR je postavil svoj prvi bivak blizu filipinske vasi Abuyog. V prvih nekaj dneh na Leyteju je polk očistil in varoval plažo s premikanjem pristalih zalog na odlagališča v ozadju, zgradil bazni tabor in se pripravil na prvi poskus boja. Ne bo dolgo trajalo. 22. novembra je general-polkovnik Walter Krueger, poveljnik šeste ameriške vojske, uradno priključil 11. zračno-porabnensko divizijo XXIV korpusu generalmajorja Johna R. Hodgea, ki je sestavljen iz 96. pešadijske in 7. pešadijske divizije. General Hodge je general Swingu ukazal, naj razbremeni 7. pešadijsko divizijo vzdolž črte Burauen-La Paz-Bugho in uniči vse japonske sile na tem območju, zaščiti in zavaruje vse instalacije korpusa in letalskega korpusa na svojem območju operacij (AO), zaščiti oskrbovalne baze in ladijske prevoze v zalivu Leyte ter koordinira operacije s 96. pešadijsko divizijo na svojem severnem boku, ki poteka na splošno po vzhodno-zahodni liniji skozi Dagami. Swing je vedel, da je borbena moč njegove divizije sestavljena iz sedmih majhnih pešcevskih bataljonov, ki so jih podpirali tri poljske topniške bataljonove s 24 75 mm obremenjenimi haubicami in dvanajstimi odrezanimi 105 mm haubicami. Vendar je svojo divizijo vklopil v gibanje po delih, kot je zahtevala situacija. V enem dnevu je divizija prešla iz rezervne vloge v direktni boj.