Po porazu prve Lizbonske pogodbe na referendumu je bil Mullen imenovan v pododbor za evropske zadeve, ki je bil zadolžen za preiskavo politične mrtve točke. Mullen se ni strinjal s končnim poročilom pododbora in je kot razlog za to navedel, da pododbor ne jemlje resno morebitnih spopadov med zakonodajo EU in irsko ustavno zakonodajo o družbeno-etičnih vprašanjih. Mullen je predlagal, da bi bilo treba za sprejetje Lizbonske pogodbe na referendumu pogodbi priložiti pravno zavezujoča jamstva, ki ponovno potrjujejo suverenost glede irskega ustavnega stališča o pravici do življenja nerojenih otrok, družini, izobraževanju in religiji. Poleg tega je predlagal, da se v evropski zakonodaji in irski ustavi vključijo takšne omejitve, da bi se v prihodnosti preprečilo "prevajanje pristojnosti". Predlog o pravno zavezujočih jamstvih je irska vlada na koncu sprejela v pogajanjih z EU v pripravah na drugi poskus referenduma. Do trenutka, ko drugi
Vlada je zagotovila jamstva, vendar v okviru plebiscita ni bila predlagana nobena druga ustavna sprememba. Lizbonska pogodba je bila sprejeta po drugi zahtevi z 67,1% za in 32,9% proti.