Skriv en fortsættelse til dette afsnit - I 1977 begyndte de røde khmerer interne udrensninger rettet mod de mistænkte for illoyalitet. Hun Sen, som var blevet bataljonchef, blev paranoid og flygtede med sine tilhængere til Vietnam, hvor de sluttede sig til en oprørshær og en erstatningsregering, som var blevet organiseret af vietnameserne i forvejen.
Røde Khmer-regimet. Bun Rany, der blev efterladt, blev fængslet af de røde khmerer og så ikke sin mand igen før næsten to år senere, da vietnameserne invaderede Cambodja i 1979. Efter at have besejret Khmer Rouge og besat Cambodja, udnævnte vietnameserne Hun Sen som vicepremierminister og befriede Bun Rany, som derefter begyndte at organisere børnehjem og skoler for de forældreløse efterladt af Khmer Rouge's folkemordende politik. I 1985 blev Hun Sen udnævnt til premierminister, hvilket gav Bun Rany en bedre platform til at udvide både sine økonomiske aktiviteter og sit humanitære arbejde. Under den thailandsk-kambodjanske tilnærmelsesproces efter 1988 oprettede hun et tæt personligt forhold til hustru til den thailandske premierminister Chatichai Choonhavan og blev dybt involveret i den hurtigt voksende lovlige og ulovlige handel mellem Cambodja og Thailand. Fra sin stilling som førstedame begyndte hun at henlede opmærksomheden på de lidende mennesker, der var smittet med hiv/aids, de fattige og kvinders problemer. I april 1994 på den første kongres af det kambodjanske Røde Kors blev hun valgt som vicepræsident, mens prinsesse Eng Marie, hustru til den daværende medpremierminister prins Norodom Ranariddh, blev valgt som præsident. På dets anden kongres i 1998 blev Bun Rany valgt til præsident, efter at Hun Sen havde konsolideret sin magt ved voldeligt at vælte og forvise Ranariddh.