Efter det afgørende tyske nederlag i slaget om Stalingrad den 2. februar 1943 blev Tyskland tvunget til at gå i defensiv og var ikke længere i stand til aktivt at gennemføre den nye orden i Sovjetunionen, selv om folkedrabet mod jøder, romer og andre mindretal fortsatte. Efter den efterfølgende fiasko i
Sommeoffensiven i 1943 for at genvinde de territorier, der var gået tabt til sovjetterne tidligere på året, var Wehrmacht ikke længere i stand til at gennemføre et effektivt storstilet modangreb på østfronten. I en diskussion med Joseph Goebbels den 26. oktober 1943 mente Hitler, at Tyskland skulle indgå en midlertidig våbenhvile med Sovjetunionen og vende tilbage til sin 1941-grænse i øst. Dette ville derefter give Tyskland mulighed for at besejre de britiske styrker i vest først (der blev ikke nævnt USA's del i den allierede alliance) før de genoptog en ny krig for "Lebensraum" mod Sovjetunionen på et senere tidspunkt. Hitler mente, at hans fremtidige efterfølger måske skulle føre denne senere krig, da han troede, at han var for gammel på det tidspunkt.