De to vigtigste medlemmer, Storbritannien og Frankrig, var tilbageholdende med at anvende sanktioner og endnu mere tilbageholdende med at gribe til militær aktion på vegne af Folkeforbundet. Umiddelbart efter Første Verdenskrig blev pacifisme en stærk kraft blandt både folk og regeringer i de to lande. De britiske konservative var særligt lunkne over for Folkeforbundet og foretrak, når de var i regering, at forhandle traktater uden involvering af denne organisation. Desuden var Folkeforbundets fortaler for nedrustning for Storbritannien, Frankrig og dets andre medlemmer, samtidig med at den fortaler for kollektiv sikkerhed selv, betydede, at Folkeforbundet kun berøvede os den britiske sikkerhedsmagt, som det kunne ved hjælp af sin fiktive mandat.
en egen væbnet styrke