Efter den politiske krise i 1829, hvor kronprinsen blev udnævnt til premierminister, blev der indført en begrænset reform, der etablerede forfatningsmæssige rettigheder, svarende til chartret om rettighederne i Frankrigs autokratiske restaurationsmonarki; de belgiske radikaler, ligesom deres franske kolleger, betragtede et sådant charter om rettigheder som utilstrækkeligt, potentielt tilbagekaldt af monarkens luner. De belgiske radikale fulgte nøje situationen i Frankrig, da en konservativ-liberal revolution brød ud fra den 26. juli til den 1. august 1830.
, omstyrte det autokratiske monarki for et liberalt konstitutionelt monarki. Inden for en måned var der udbrudt et oprør i Bruxelles, før det spredte sig til de øvrige belgiske provinser. Efter den belgiske uafhængighed etablerede forfatningen af 1831 et konstitutionelt monarki og et parlamentarisk regime og indeholdt en liste over grundlæggende borgerrettigheder inspireret af den franske erklæring om menneskerettighederne.