Skriv en fortsættelse til dette afsnit - Han førte guerillakrig mod de svenske tropper af Karl X, en type kampagne, han var forfatter til, på trods af indvendinger fra hetmanerne, der på det tidspunkt vendte tilbage for at tjene under John Casmimir Vasa. De mobile svenske styrker, selv med deres betydelige ildkraft, viste sig at være temmelig sårbare over for Czarniecki's guerillakrig. Czarniecki blev besejret i slaget ved Gołąb i midten af februar 1656, men påførte senere svenskerne alvorlige nederlag, især i slaget ved Warka i april samme år. Krigens tidevand vendte flere gange det år, og han blev igen besejret i slaget ved Kłecko og slaget ved Kscynia. Hans nederlag var imidlertid begrænsede, og i de fleste tilfælde kunne han trække sig tilbage med det meste af sin hær i god orden. Under hans ledelse viste folkeopstanden mod de svenske tropper i Storpolen sig at være meget vellykket. Det var imod hans råd, at slaget ved Warszawa
blev kæmpet, og hans efterfølgende strategi neutraliseret de dårlige virkninger af dette nederlag. På trods af støtte fra kongen blev Czarniecki set af mange ældre, etablerede adelige familier som en arrogant nyankomne, og de forhindrede ham i at få hetman-kontoret det år; i stedet fik han i begyndelsen af næste år kontoret som voivode af Ruthenia og en ekstraordinær titel som "general og vice-kommandør for de kongelige styrker", hvilket satte ham i en position som en uofficiel hetman-lignende myndighed. Kronen Hetmanship gik til Jerzy Sebastian Lubomirski, også en dygtig kommandant, hvis ikke så meget som Czarniecki <unk> men fra en magnat Lubomirski familie; Czarniecki kommenterede berømt, at "Ikke af salt, eller marker, jeg er, men fra hvad gør ondt mig", der henviser til det faktum, at Lubormirski familie bygget sin formue på salt handel og landbrug, mens hans mindre en blev bygget gennem militær tjeneste <unk> men det var penge og politik, ikke militær erfaring, der besluttede, hvem der skulle få hetman kontor.