New Zealand var en af de sidste store landmasser bosat af mennesker. Radiocarbon datering, beviser for afskovning og mitokondriel DNA-variabilitet inden for Māori-populationer tyder på, at New Zealand først blev bosat af østlige polynesiere mellem 1250 og 1300, og konkluderede en lang række rejser gennem de sydlige Stillehavsområder. I løbet af de følgende århundreder udviklede disse bosættere en særskilt kultur, der nu er kendt som Māori. Befolkningen var opdelt i iwi (stamme) og hapū (understammer), der undertiden samarbejdede, undertiden konkurrerede og undertiden kæmpede mod hinanden. På et tidspunkt flyttede en gruppe Māori til Rēkohu, nu kendt som Chatham-øerne, hvor de udviklede deres Moriori-kultur.
iwi (stammer) og hapū (understammer)