General Electric havde været pioner i konceptet, men var forpligtet til at udvikle motoren til C-5 Galaxy og kom ikke ind på det kommercielle marked før senere. Pratt & Whitney arbejdede også på det samme princip, og i slutningen af 1966 var Boeing, Pan Am og Pratt & Whitney enige om at udvikle en ny motor, udpeget JT9D til at drive 747. Projektet blev designet med en ny metodologi kaldet fejltræ analyse, som tillod virkningerne af svigt af en enkelt del til at blive undersøgt for at bestemme dens andre systemer. For at løse bekymringer om sikkerhed og additionalitet, motor teknologien var tænkt til at være i stand til at levere dobbelt så meget kraft som de tidligere turbojets, mens forbruger en tredjedel mindre brændstof. General Electric havde været banebrydende i konceptet, men var forpligtet til at udvikle motoren til C-5 Galaxy og kom ikke ind på det kommercielle marked før senere. Pratt & Whitney arbejdede også på det samme princip, og i slutningen af 1966, Boeing, Pan Am og Pratt & Whitney enige om at udvikle en ny motor, udpeget JT9D til at drive 747.
give den mulighed for at operere fra eksisterende lufthavne