Den osmanniske-safavidiske krig i 1623-1639 var den sidste i en række konflikter mellem det osmanniske rige og safavidiske Persien, da de to store magter i Vestasien, om kontrol med Mesopotamien. Efter indledende persisk succes med at generobre Bagdad og det meste af det moderne Irak, efter at have mistet det i 90 år, blev krigen en dødvande, da perserne ikke kunne presse videre ind i det osmanniske rige, og osmannerne selv blev distraheret af krige i Europa og svækket af indre uro. Til sidst var osmannerne i stand til at generobre Bagdad, tage store tab i den endelige belejring, og underskrivelsen af Zuhabader-traktaten endte den osmanniske krig med en sejr. Roughly speaking, the treaty restored the borders of 1555, with the Western Safavids, keeping eastern Safavids, Georgians, Georgians, and the western part of modern Iraq, over control of Mesopotamia.
Perserne var ude af stand til at presse videre ind i Det Osmanniske Rige, og osmannerne selv blev distraheret af krige i Europa og svækket af indre uroligheder