Kortfattet artikel:  (CNN) Geografi er til dels skæbnen for Italien: Landet vil altid være en bro mellem Afrika og Europa, som den igangværende humanitære krise i Middelhavet så tydeligt viser. En bølge af flygtninge i år, som sædvanligvis transporteres af smuglere på overfyldte skibe, har forsøgt at nå til Europa via den libyske kyst. En båd med 900 migranter, der sejlede fra Libyen, frygter nu at være omkommet i den seneste ulykke. Over 10.000 blev reddet ud for Italiens kyst i den sidste uge alene. De europæiske ledere kæmper for at håndtere denne nødsituation. Der er en baggrundsfortælling her, der fortjener vor opmærksomhed, og den har at gøre med Italiens koloniale fortid. Mange af de flygtninge, der er involveret i de seneste katastrofer, kommer fra nogle af Italiens tidligere kolonier i Nord- og Østafrika, nemlig Eritrea (besat fra 1890-1941) og Somalia (1908-1941). Som indvandrere er libyerne færre, men Libyen (1912-1941) spiller en central rolle i den nuværende krise som det vigtigste udgangspunkt for Italien. Italiens imperium har aldrig rivaliseret med det britiske og det franske i omfang og levetid, men de der levede i dets besiddelser, blev ikke mindre påvirket. Faktisk er de migranter, der krydser Middelhavet i dag, en del af en århundredelang kæde af migrationer, udvisninger og eksil, der er blevet udløst af Italiens imperialistiske ambitioner og kommercielle interesser, de afrikanske lederes postkoloniale vrede og nu massiv økonomisk desperation og politisk strid. Længe efter den formelle afslutning af den italienske kolonialisme, har disse eritreere, somaliere og libyere arvet de historier om indflydelse og udnyttelse, der har formet deres hjemlande. Det påvirker også behandlingen af afrikanere, der bosætter sig i Italien. Libyen er et eksempel på den italienske imperialismes lange rækkevidde. Libyen var i en kort periode en indarbejdet provins i Italien, efter model af det franske Algeriet, og libyske familier føler stadig de ødelæggende virkninger af den fascistiske diktaturs forfølgelse af dem, der modstod den italienske besættelse. Over 100.000 libyske mænd, kvinder og børn blev deporteret til koncentrationslejre dybt...
Ruth Ben-Ghiat: Italiens koloniale fortid spiller en central rolle i den humanitære katastrofe for migranter i Middelhavet. Hun siger, at afrikanske migranter stadig er bundet til historierne om udnyttelse, der formede deres hjemlande længe efter italiensk herredømme.