Når både minimumsforpligtelser for genanvendt indhold og udnyttelsesgrader øger efterspørgslen direkte ved at tvinge producenter til at medtage genanvendelse i deres drift, angiver indholdsforpligtelser, at en vis procentdel af et nyt produkt skal bestå af genanvendt materiale. Forpligtelser for genanvendelse er en mere fleksibel mulighed: Industrier har lov til at opfylde genanvendelsesmålene på ethvert tidspunkt af deres drift eller endda kontrakt genanvendelse ud i bytte for omsættelige kreditter. Modstandere af begge disse metoder peger på de store krav til rapportering, de pålægger, og hævder, at de er nødvendige for at berøve industrien efterspørgslen efter købsmulighed. Regeringer har deres egen genanvendelsesmagt til at øge genanvendelse gennem genanvendte produkter, der kaldes "minimumforpligtelser for genanvendt indhold" og genanvendelsesgrænse, og genanvendelsespolitikken kan også gøre det muligt for forbrugerne at vælge en større mængde genanvendte materialer, når de er i stand til at foretage en mere bevidst
træffe kloge valg