I 1984 hævdede Paul Narveson, at mere end tre fjerdedele af melodiske emner ikke var blevet udforsket grundigt. Melodierne, der eksisterede i de fleste europæiske musik, der blev skrevet før det 20. århundrede, og populær musik i hele det 20. århundrede, havde "fast og let genkendelige frekvensmønstre", tilbagevendende "begivenheder, ofte periodiske, på alle strukturelle niveauer" og "gentagelse af varigheder og mønstre af varigheder". Melodier i det 20. århundrede udnyttede "en større rækkevidde af pladsmønstre end det var sædvanligt i nogen anden historisk periode i vestlig musik". Selv om den diatoniske skala stadig blev brugt, var den diatoniske skala den mest udbredte, "kompositorerne" kunne stadig se en afgørende rolle for enhver melodi, når de brugte det samme strukturelle element, som en bred vifte af rytme, rytme og dynamik. "Hvad var det sidste element, der var afgørende for enhver melodi?"
varighed, tonehøjde og kvalitet (timbre), tekstur og lydstyrke