Skriv en fortsættelse til dette afsnit - Londonkonferencen i 1830 behandlede spørgsmålet om den belgisk-hollandske konflikt, der blev forårsaget af den belgiske revolution i 1830, hvor Belgien blev adskilt fra Kongeriget Nederlandene. Østrig, Preussen og Rusland så Belgiens adskillelse som en trussel mod stabiliteten, der inviterede til yderligere revolutioner og oprør, og søgte at vende tilbage til status quo ante. På den anden side, Frankrig, nu ledet af den mere liberale Juli-monarki som følge af deres egen 1830 revolution
, støttede Belgiens uafhængighed, da en stor del af drivkraften kom fra den manglende magt hos de fransktalende og katolske indbyggere. Det Forenede Kongerige var meget forsigtig med franske planer om at annektere dele af Belgien, men da ingen magter var villige til at sende tropper til støtte for hollænderne, og med opstigningen af en mere liberal Whig-regering, støttede det til sidst oprettelsen af et uafhængigt, neutralt Belgien som en bufferstat, som de andre stormagter i sidste ende blev enige om.