Hvem, mellem Abu al-Qasim al-Zahrawi og Muhammad ibn Zakarīya Rāzi, levede til at se det 11. århundrede? Skriv et svar i sammenhæng med det foregående spørgsmål. Det kan være 1 - 20 sætninger. Kontekst:
De fremskridt, der blev gjort i Mellemøsten inden for botanik og kemi, førte til, at medicin i middelalderens islam væsentligt udviklede farmakologi. Muhammad ibn Zakarīya Rāzi (Rhazes) (865-915), for eksempel handlede for at fremme den medicinske anvendelse af kemiske forbindelser. Abu al-Qasim al-Zahrawi (Abulcasis) (936 <unk> 1013) var pioner inden for fremstilling af medicin ved sublimering og destillation. Hans Liber servitoris er af særlig interesse, da den giver læseren opskrifter og forklarer, hvordan man forbereder de `simples<unk>, hvorfra de komplekse lægemidler, der dengang blev almindeligt anvendt, blev sammensat. Sabur Ibn Sahl (d 869), var dog den første læge, der indledte farmakopædien, der beskrev en stor variation af lægemidler og midler til sygdomme. Al-Biruni (973 <unk> 1050) skrev et af de mest værdifulde islamiske værker om farmakologi, med titlen Kitab al-Saydalah (The Book of Drugs), hvor han detaljerede egenskaberne ved lægemidler og skitserede apoteksrollen og apotekets funktioner og pligter. Også Avicenna beskrev ikke mindre end 700 præparater, deres egenskaber, virkemåde og indikationer. Han afsagde faktisk et helt bind til simple lægemidler i The Canon of Medicine. Af stor betydning var også værker af al-Maridini fra Bagdad og Kairo, og Ibn al-Wafid (1008-1074), som begge blev trykt på latin mere end halvtreds gange, der vises som De Medicinis universalibus et particularibus af 'Mesue' den yngre, og Medicamentis simplicibus af 'Abenguefit'. Peter af Abano (1250<unk>1316) oversatte og tilføjede et supplement til al-Maridini's værk under titlen De Veneris. Al-Muwaffaqs bidrag på området er også banebrydende. Han levede i det 10. århundrede og skrev The Foundations of the True Properties of Remedies, hvor han bl.a. beskrev arsenoxid og var bekendt med kiselsyre. Han gjorde en klar skelnen mellem natriumcarbonat og kaliumcarbonat, og henledte opmærksomheden på kobberforbindelsernes giftige natur, især kobbervitriol, og også blyforbindelser. Han beskriver også destillationen af havvand...