Kortfattet artikel:  Hvis du er berømt og fremfører den amerikanske nationalsang, så vær forberedt på at blive en national helt eller en national skam. Fakta er fakta. Bare spørg Vince, Whitney, Roseanne, Jimi og Michael. Vince Neil fra Mötley Crüe mindede os igen om farerne ved at tackle "The Star-Spangled Banner". Selvfølgelig kan han rive det op på "Girls, Girls, Girls" og "Dr. Feelgood", men det her er en anden historie -- en helt anden historie. At sige, at Neil slagtede sangen før Las Vegas Outlaws Arena Football League-kampen ville være uvenligt over for dem i branchen. Der er mindre blodbad, når slagterne er færdige med deres arbejde. Den afdøde Whitney Houston satte den moderne standard for nationalsangen ved Super Bowl XXV. I de tidlige stadier af Golfkrigen i 1991 hyllede et patriotisk Amerika hendes præstation. Kun seks måneder tidligere havde komiker Roseanne Barr måske slået rekordet. Publikum ved San Diego Padres-kampen booed hendes udgivelse og præsident George H. W. Bush kaldte det "skammeligt". Der er intet som at få præsidentens tommelfingre ned. En af de mest kontroversielle og elskede versioner af "The Star-Spangled Banner" kommer fra 1969. Gitarist Jimi Hendrix fik mainstream-Amerikanerne til at brænde af med hans psykedeliske version af nationalsangen til glæde for Woodstock-generationen. Og så er der Michael Boltons version. Overdrevent forarbejdede sange er hans specialitet, og han skuffer ikke på det felt, da han synger i American League Championship Series i 2003. Bolton bælter det ud, men der er et lille problem - ordene. Er der nogen, der kan sige krybbenoter?
Det er risikabelt at synge nationalsangen. Whitney Houston fik det godt, men Roseanne Barr ødelagde det.