Udviklingen af pumpede haglgeværer i 1890'erne førte til, at de blev brugt af amerikanske marinesoldater i Filippinerne og af general "Black Jack" Pershings jagt på Pancho Villa.
, og "riot" haglgeværer hurtigt opnået gunst med civile politienheder, men det moderne koncept for kamp haglgevær blev fuldt udviklet af den amerikanske Expeditionary Forces under Første Verdenskrig. Den "trench gun", som det blev kaldt, var en kort-barrel pump action haglgevær lastet med 6 runder indeholdende antimon hærdet 00 buckshot, og udstyret med en bajonet. M1897 og M1912 kunne også skydes med stød: våbnet havde ingen udløserforbindelse, og patroner kunne skydes efter hinanden blot ved at betjene glide, hvis udløseren blev holdt nede, selvom man i kampens hede nemt kunne kortslå våbnet og blokere det. Når man kæmpede i en skyttegrave, kunne den kortere haglgevær hurtigt drejes og affyres i begge retninger langs skyttegravets akse. Shotguns fremkaldte en diplomatisk protest fra den tyske regering, der hævdede, at haglgeværerne forårsagede overdreven skade, og at alle tropper, der blev fundet i besiddelse af dem, ville blive henrettet. Den amerikanske regering afviste påstandene og truede med repressalier i form af lignende handlinger, hvis nogen amerikanske soldater blev henrettet for besiddelse af et haglgevær.