Det romerske imperium nåede sin største territoriale udstrækning i løbet af det 2. århundrede e.Kr.; de følgende to århundreder var vidne til den langsomme tilbagegang i romersk kontrol over sine fjerntliggende områder. Økonomiske problemer, herunder inflation, og eksternt pres på grænserne blev kombineret til at skabe krisen i det tredje århundrede, med kejsere, der kom til tronen, kun for hurtigt at blive erstattet af nye usurpatorer. Militærudgifterne steg støt i løbet af det 3. århundrede, hovedsageligt som reaktion på krigen med det sasaniske imperium, som genopstod i midten af det 3. århundrede. Hæren fordobledes i størrelse, og kavaleri og mindre enheder erstattede den romerske legion som den vigtigste taktiske enhed. Behovet for indtægter førte til skatter og en stigning i antallet af curial, eller borgerlige ejere, og et faldende antal af dem, der var villige til at tillade at bære byrderne af Konstantinopels administrative kontorer i deres udkantsområder.
midten af det 4. århundrede,