Vaudémonts rolle var at holde sin felthær mellem Villeroi og Namur, mens Villeroi forsøgte at friste ham ud af position ved at angribe allierede-holdte byer som Knokke og Beselare, nu Zonnebeke. Vaudémont nægtede at blive trukket, da begge sider vidste, at jo længere belejringen varede, jo mere sandsynligt var Namur at falde. Villeroi's forsøg på at udmanøvrere Vaudémont mislykkedes, på trods af at Diksmuide og Deinze blev fanget i slutningen af juli med 6.000 - 7.000 fanger. Den
Bombardementet af Bruxelles mellem den 13. og 15. august lykkedes heller ikke at aflede de allierede, på trods af at store dele af handelscentret blev ødelagt; Constantijn Huygens, Vilhelms sekretær for hollandske anliggender, besøgte Bruxelles den 11. september og noterede, at "ruinen forårsaget... var forfærdelig... og mange steder blev husene reduceret til murbrokker".