Skriv en fortsættelse til dette afsnit - På samme tid arbejdede alle de store europæiske magter på at underminere russisk indflydelse i Sydøsteuropa, som var stærkest i Montenegro. Da han kendte sit folks stemning, nægtede Danilo at gå på kompromis med Montenegros suverænitet og undgik i vid udstrækning presset fra europæerne. Samtidig var Rusland ikke i stand til at hjælpe Montenegro efter at have lidt et nederlag i Krimkrigen i 1854. På den efterfølgende kongress i Paris
I 1856 havde russiske regeringsrepræsentanter ikke nok styrke til at støtte montenegrinske krav om uafhængighed og territorial udvidelse. Den russiske regering svarede imidlertid på Danilos memorandum "at den russiske regering altid har anerkendt Montenegros uafhængighed og altid vil gøre det uanset andre stormagters holdning". Under rejsen til Det Andet Franske Rige modtog Danilo en vis økonomisk hjælp (200.000 francs årligt) fra Frankrig, i håb om, at Frankrig ville sikre den formelle anerkendelse af Montenegros suverænitet. På samme måde håbede Napoleon III, at dette ville bringe Montenegro tættere på fransk indflydelse på bekostning af Rusland. Denne handling af Danilo skabte sig mange fjender, da mange indflydelsesrige montenegrinske betragtede det som et forræderi mod Rusland.