Skriv en fortsættelse til dette afsnit - Striden om de romerske biskoppers myndighed nåede sit højdepunkt i 1054, da Michael I Cerularius forsøgte at styrke sin stilling som "Patriark af Konstantinopel", og tilsyneladende satte sig op som en rival til pave Leo IX, da paverne tidligere havde forbudt at kalde Konstantinopel et patriarkat. Uenigheden sluttede da pavens legat, kardinal Humbert, udelukkede Cerularius, og til gengæld udelukkede Michael de pavelige legater. Patriarken mistænkte, at ekskommunikationsbullen, der var placeret på alteret i Hagia Sophia, var blevet manipuleret af Argyros, kommandøren for det sydlige Italien, som havde en langvarig kontrovers med Michael I Cerularius. Skønt dette almindeligvis betragtes som "det store skisma", har begivenheden historisk set ikke ændret forholdet mellem Østen og Vesten på det tidspunkt. Michael selv vidste, at paven var en fange af normannerne på det tidspunkt, Humbert ankom, og da Michael blev ekskommunikeret, var pave Leo allerede død, hvilket gjorde de pavelige legater af autoritet ugyldige. Desuden ekskommunikerede Mikael hverken paven eller den vestlige kirke, men kun pavens delegation. Det er nok mere korrekt at pege på Massakren af latinerne
1182 eller Konstantinopels plyndring ved det fjerde korstog i 1204 som en klarere adskillelse mellem de to kirker.