Der var også nogle forsøg på at bruge tid som en fjerde dimension. Dette blev gjort allerede i 1754 af Jean le Rond d'Alembert i Encyclopédie, og af nogle forfattere i det 19. århundrede som H. G. Wells i sin roman The Time Machine (1895). I 1901 blev en filosofisk model udviklet af Menyhért Palágyi, hvor rum og tid var kun to sider af en slags "rumtid". Han brugte tid som en imaginær fjerde dimension, som han gav form: Spørgsmål: Hvornår blev tidsmaskinen frigivet?
1895