Skriv en fortsættelse til dette afsnit - I forsamlingen sad Calès sammen med den yderst venstrefløjsgruppe af bjerget (fransk: "La Montagne", hvis medlemmer sad på de højeste bænke i forsamlingen), ligesom hans onkel Jean-Marie Calès et halvt århundrede før (i 1792) på den nationale konvention. Denne gruppe blev i 1848 ledet og organiseret af Alexandre Ledru-Rollin og bestod af seksogtres deputerede som Pierre-Joseph Proudhon, Pierre Leroux, Victor Schœlcher eller Félicité Robert de Lamennais, nogle af socialismens pionerer i historien. Calès forsøgte at forsvare de politiske resultater og de vigtige sociale fordele, der blev opnået efter februarrevolutionen i 1848
Angrebene fra de moderate republikanere og Ordningspartiet (en politisk gruppe dannet af monarkister og konservative, ledet af fremtrædende medlemmer, herunder Adolphe Thiers, Francois Guizot, Odilon Barrot og Alexis de Tocqueville), som var flertallet i forsamlingen. Calès var således voldsomt imod forsamlingens reaktionære politik og stemte konstant med "montagnarde" venstrefløjen og ofte med den tilhørende uafhængige ekstreme venstrefløj (især med deputerede som Étienne Arago, Victor Considerant og Edgar Quinet).