Skriv en fortsættelse til dette afsnit - Da Capablanca havde vundet skakturneringen i New York i 1927 med overvældende flertal og aldrig havde tabt en kamp mod Alekhine, betragtede de fleste pundits den cubanske som den klare favorit i deres VM-skakkamp i 1927. Men Alekhine vandt kampen, der blev spillet fra september til november 1927 i Buenos Aires, med 6 sejre, 3 nederlag og 25 uafgjort - den længste formelle VM-kamp indtil konkurrencen i 1984 <unk>85
mellem Anatoly Karpov og Garry Kasparov. Alekhines sejr overraskede næsten hele skakverdenen. Efter Capablancas død udtrykte Alekhine overraskelse over sin egen sejr, da han i 1927 ikke havde troet, at han var overlegen Capablanca, og han antydede, at Capablanca havde været overmodig. Capablanca gik ind i kampen uden teknisk eller fysisk forberedelse, mens Alekhine fik sig i god fysisk form og havde grundigt studeret Capablancas spil. Ifølge Kasparov afslørede Alekhine's forskning mange små unøjagtigheder, som opstod, fordi Capablanca ikke var villig til at koncentrere sig intensivt. Vladimir Kramnik kommenterede, at dette var den første konkurrence, hvor Capablanca ikke havde nemme sejre. Luděk Pachman antydede, at Capablanca, der ikke var vant til at tabe kampe eller til nogen anden form for modgang, blev deprimeret over sit unødvendige tab af den 11. kamp i en udmattende endgame med fejl fra begge spillere. Kampen blev noget berygtet for sin ekstremt ensidige brug af dronningens gambit afvist; alle spil efter de første to brugte denne åbning, og Capablancas nederlag er delvist blevet tilskrevet hans uvillighed til at forsøge andre åbninger.