Der var dog bevægelser inden for denne periode, der fremmet heterodokse opfattelser af den kristne gud, herunder forskellige synspunkter på Guds natur, transcendens og sandsynlighed. Individer og grupper som Johannes Eriotus Scugena, David af Dinant, Amalric af Bena, og Brethren of the Free Spirit opretholdt kristne synspunkter med panteistiske tendenser. Nicholas af Cusa holdt en form for fideisme, han kaldte docta ignoranti ("en oplært uvidenhed"), der hævdede, at Gud er ud over menneskelig kategorisering, og dermed vores viden om ham er begrænset til gæt.
Johannes af Mirecourt og Nikolaj af Autrecourt