Når divisionen blev aktiveret, forblev den i USA til træning og øvelser. Da divisionen, ligesom alle luftbårne enheder, var beregnet til at være en eliteformation, var træningsregimet ekstremt krævende. Der blev bygget tårne, hvorfra potentielle luftbårne tropper ville hoppe af for at simulere landing med faldskærm, lange tvungne marcher og øvelseshopp fra transportfly; at stoppe i døren til et fly under et øvelseshopp resulterede i en automatisk fiasko for kandidaten. Den resulterende mislykkelsesrate var derfor høj, men der var aldrig mangel på kandidater, især for de amerikanske divisioner, da lønnen var meget højere end for en almindelig infanterist. Da divisionen blev trænet, udviklede der sig en debat i den amerikanske hær om, hvorvidt den bedste brug af luftbårne styrker var "en masse" eller som små kompakte enheder. Den 9. juli 1943 blev den første store allierede luftbårne operation - den allierede invasion af Sicilien (
Operation Husky blev udført af elementer fra den amerikanske 82. luftbårne division og den britiske 1. luftbårne division. Generalmajor Joseph May Swing var midlertidigt blevet tildelt til at fungere som luftbåren rådgiver for general Dwight D. Eisenhower, den øverste allierede øverstbefalende i Middelhavet, for invasionen af Sicilien, og havde observeret det luftbårne angreb, som gik dårligt. Den amerikanske 82. luftbårne division var blevet udstationeret både med faldskærm og glider og havde lidt store tab, hvilket førte til en opfattelse af, at den havde undladt at nå mange af sine mål.