Skriv en fortsættelse til dette afsnit - Dani vendte tilbage til Albanien i 1939, efter den italienske invasion
og omstyrtningen af Zogs regime. Han var involveret i den albanske modstandsbevægelse, der var tilknyttet den nationale befrielsesbevægelse. I oktober 1943 blev han valgt til formand for National Liberation Anti-Fascist Council i Shkodër. I 1945, efter befrielsen af Albanien og afslutningen af Anden Verdenskrig, blev han valgt til formand for den udøvende komité for Shkodër District. Den 2. december 1945 blev han valgt som repræsentant i Albaniens forfatningsmæssige forsamling. Ifølge Enver Hoxha modsatte han sig fra begyndelsen mange af de forslag og holdninger, der kom fra Hoxha og hans cast. Indblandet i alvorlige debatter med Hoxha og Nako Spiru, ville han blive identificeret og placeret på "sortlisten". Han protesterede fra begyndelsen mod den liste over kandidater til forsamlingens præsidium, der blev foreslået af Kahreman Ylli, og indsendte en alternativ. Vigtigst af alt kritiserede han forfatningsprojektet, da det indeholdt ikke-demokratiske elementer, og "det drejede sig om en ideologisk akse, ikke en national". Dani var en af hovedpersonerne i den såkaldte "Grupi i deputeteve" (Gruppen af repræsentanter), 17 i alt, som senere ville blive arresteret, fængslet og / eller henrettet. Kommunisterne hævdede, at efterretningsrapporter havde placeret Dani i den komité, der organiserede det mislykkede oprør i Posttribe i september 1945. Dani benægtede det kategorisk og sagde, at hans deltagelse på det tidspunkt simpelthen var usandsynlig på grund af familiemæssige årsager. Den sovjetiske repræsentant i Albanien, Dmitri Chuvakhin, var heller ikke overbevist af de påstande, der blev fremlagt for ham i denne sag i en rapport fra Koçi Xoxe. Ikke desto mindre blev 10 repræsentanter arresteret den 14. maj 1947, og Dani var en af dem. Retten dømte ham til døden den 31. december 1947. Han blev henrettet to år senere.