Ligonier blev alvorligt såret, da han kommanderede den Sorte Hest ved
Slaget ved Dettingen den 27. juni 1743. Den 25. april 1745 forlod han regimentet for at blive oberst i det 59. (senere 48.) fodregiment, og blev gjort til oberst i den 13. Den tidligere oberst i den 13. regiment, James Gardiner, var blevet dræbt i Slaget ved Prestonpans efter at være blevet forladt af sine mænd, og George II gav regimentet til Ligonier og sagde, at han "ville give dem en officer, der skulle vise dem, hvordan man kæmper". Ligonier holdt begge oberstposter samtidigt, en sjælden forekomst. Selvom han tidligere var i seng med en brystinfektion, overtog Ligonier kommandoen over en brigade af Henry Hawleys dragons til slaget ved Falkirk Muir den 16. januar 1746. Han blev ramt af pleuritis og døde i Edinburgh den 25. januar, hvor han blev begravet fem dage senere.