Fuldfør følgende sætning: I juni eller juli 1940 var Gertrud Isolani og hendes datter blandt dem, der flygtede fra lejren i Gurs. De formåede at forbinde sig med hendes mand, og det ser ud til at have været som en trekant, at de levede "under jorden" i Vichy Frankrig. At bo under jorden betød at de ikke skulle være registreret i bystyret i det distrikt hvor de var. I løbet af de to år 1940-1942 mindskedes den begrænsede autonomi, som de tyske myndigheder tillod marionetregeringen under maréchal Pétain, gradvist. I november 1942 besatte tyske styrker Sydfrankrig med magt, dels som svar på
ankomsten af amerikanske styrker i Fransk Nordafrika. På dette tidspunkt blev de franske gendarmer i byerne og især i de større byer i stigende grad ledsaget eller erstattet af uniformerede Gestapo-officerer. 1942 var også det år, hvor en storstilet deportation af tyske jøder i Frankrig begyndte: presserende rapporter indikerede, at de fundet og fanget blev sendt med tog til tyske dødslejre i øst. Faren for tyske jøder (og andre tyske "politiske" eksilister), der levede skjult i det sydlige Frankrig, blev forøget af den voksende fare fra myndighederne for enhver fransk statsborger, der hjalp dem. Den 11. november 1942 lykkedes det Ursula Isolani sammen med sin (på dette tidspunkt hårdt traumatiserede) datter og efter to mislykkede forsøg på at krydse grænsen at krydse grænsen til Schweiz. Kilder er stort set tavse om Isolani's opholdssted og aktiviteter mellem hendes flugt fra Camp Gurs og hendes ankomst til Schweiz, og denne tavshed strækker sig til deres flugt fra det besatte Frankrig. I 1969 fortalte Isolani en interviewer at hendes overlevelse var resultatet af "lykkelige tilfældigheder, listighed og især takket være mange gode menneskers hjælp".