Under sin eponyme grundlægger, Osman I, udvidede Beylik of Osmanoğlu på byzantinsk bekostning syd og vest for Marmarahavet i de første årtier af det 14. århundrede. Med deres annektering af den nabolande Beylik Karasi og deres fremrykning i Roumelia fra 1354 blev de snart stærke nok til at fremstå som de vigtigste rivaler til Karamaniderne, som på det tidspunkt blev anset for at være den stærkeste. Mod slutningen af det 14. århundrede rykkede osmannerne yderligere ind i Anatolien ved at erhverve byer, enten ved at købe dem eller gennem ægteskabelige alliancer. I mellemtiden angreb karamaniderne osmannerne mange gange med hjælp fra andre beyliks, mamelukker, Aq Qoyunlu ("White Sheep Turkomans"), byzantinere, pontikere og ungarere, der mislykkedes og mistede magt hver gang. Ved århundredets slutning havde de tidlige osmanniske ledere erobret store dele af landet fra Karamaniderne og andre mindre fremtrædende beyliks. Disse havde en kort pause, da deres territorier blev genoprettet til dem efter det osmanniske nederlag mod Tamerlane i 1402 i slaget ved Ankara
- Hvad?