Den præcise sammensætning af subnebulaen er ikke kendt; men den relativt høje tæthed af Titania og andre Uranus måner sammenlignet med Saturns måner indikerer, at det kan have været relativt vandfattig. Betydelige mængder af kvælstof og kulstof kan have været til stede i form af carbonmonoxid og N2 i stedet for ammoniak og methan. Måner, der blev dannet i en sådan subnebula, ville indeholde mindre vand (med CO og N2 fanget som en isindhold) og mere sten, hvilket forklarer deres højere klodensitet. Titania's akkretioniske påvirkning ophørte i flere år, hvilket sandsynligvis førte til, at den nuværende temperatur faldt til omkring 250 ° C. Hvis den radioaktive nedbrydning af Titania og de andre Uranus måner sammenlignet med Saturns måner fortsatte, ville det sandsynligvis have resulteret i en udskillelse af det flydende lag af ammoniak, mens den nuværende temperatur faldt til omkring 60 ° C. Hvis denne proces havde været vedvarende, ville det have medført, at det hidende lag af is, der er forbundet med det radioak
frosne