Skriv en fortsættelse til dette afsnit - Ifølge "De Administrando Imperio" (DAI) bosatte serberne Balkan under beskyttelse af den byzantinske kejser Heraclius (r. 610<unk>41), og blev regeret af et dynasti kendt i historiografi som Vlastimirović-dynastiet. Slaver havde begyndt at bosætte sig i regionen i begyndelsen af det 6. århundrede, efter at have raidet dybt ind i imperiet. De bosatte sig i "døbt Serbien" (det "serbiske bagland", anakronistisk kendt som "Raška"), som omfattede Bosnien og de maritime lande ("Pomorje") i Travunija, Zahumlje og Paganija, mens det maritime Duklja blev holdt af byzantinerne, blev det formodentlig også bosat med serbere. Alle de maritime lande grænser op til "døbt Serbien" mod nord. I midten af det 9. århundrede invaderede den hidtil fredelige nabo Bulgarien, men blev besejret i krig. Serbien blev kristnet i ca. 870, selv om der var foretaget missioner under Heraklius' regeringstid. I de følgende årtier kæmpede medlemmer af dynastiet i successionskrige, og Serbien blev et spørgsmål om byzantinsk-bulgarsk rivalisering. De skriftlige oplysninger om dynastiet slutter med DAI og prins Časlavs død (ca. 950), hvorefter riget smuldrede i stykker. Byzantinerne etablerede et kortvarigt katehævnet ved Ras, hvor militærguvernørskabet sluttede kort tid efter med den byzantinske erobring af Bulgarien
, og blev først genoprettet ca. 1018 med det kortvarige tema af Sirmium, som dog ikke strakte sig meget ind i Raška.