I 1543 indviede Andreas Vesalius den moderne æra i vestlig medicin med sin banebrydende menneskelige anatomi afhandling De humani corporis fabrica, som var baseret på dissektion af lig. Vesalius var den første i en række anatomer, der gradvist erstattede skolastisme med empirisme i fysiologi og medicin, idet han baserede sig på førstehånds erfaring snarere end autoritet og abstrakt ræsonnement. Via herbalisme, medicin var også indirekte kilden til fornyet empirisme i studiet af planter. Otto Brunfels, Hieronymus Bock og Leonhart Fuchs skrev omfattende om planter, begyndelsen på en naturbaseret tilgang til udvalget af levende planter.
vilde planter