Institutionen blev første gang oprettet den 13. maj 1924 af ærkebiskop Jean-Arthur Chollet (21. november 1913 <unk> 2. december 1952) som en forgrening af det romersk-katolske ærkebispedømme Cambrai, der selv blev opført i slutningen af det 6. århundrede og placeret under dets beskyttelse. Det var tidligere kendt som det lille religiøse seminar. I den tidlige middelalder blev bispedømmet Cambrai (Lotharingia) først regeret af den vestfranske suveræn Karl den skaldede i overensstemmelse med gennemførelsen af traktaten om Meerssen (870). Gennem historien har det været styret og regimenteret af figurer som den tyske konge Henrik Fugler (925) eller hertugen Gilbert af Lothringen (939). Alle immuniteter, der hidtil var blevet tildelt biskopperne i Cambrai, blev ratificeret af kong Otto den Store (23. november 912 <unk> 7. maj 973). I begyndelsen af 1000'erne blev dette biskopskab forhøjet til kejserlig stat af kejser Henrik II, til protektorat af Maximilian I af Habsburg i slutningen af det 15. århundrede, blev forenet med Nedre Rhenish <unk> Westfalske Circle i 1512 og integreret i sæde i Mechelen i 1559 af Filip II af Spanien. Det blev endelig erklæret fransk under Roi Soleil under Nijmegen-traktaten (1678) efter belejringen af Cambrai
det foregående år. Det var tilknyttet Nord gennem den napoleoniske konkordat af 1801. Blandt Cambrai-bispedømmets mange mest fremtrædende personer findes Karl den Gode (1084-1127); digteren og forfatteren François de la Mothe-Fénelon (1651-1715); den franske akademis filosof Gratry (1805-1872) og komponisten Guillaume Dufay (1397-1474). Institutionen blev kaldt det lille religiøse seminar indtil 1965, da kostskolen åbnede sine døre for eksterne drenge og efterfølgende til piger i 1968. Institutionens navnepatron er St. Michael, der er kendt i Det Gamle Testamente som Satans hovedmodstander og befalingsmand for Guds hær, som er den eneste, der nævnes i De Helliges Litani, der udeladte St. Gabriel og St. Raphael.