Skriv en fortsættelse til dette afsnit - Kongeriget Italien blev styret af det nationale fascistiske parti fra 1922 til 1943 med Benito Mussolini som premierminister. De italienske fascister indførte autoritært styre og knuste politisk og intellektuel opposition, mens de fremmer økonomisk modernisering, traditionelle sociale værdier og en tilnærmelse til den romersk-katolske kirke. Ifølge Payne (1996) "gik den fascistiske regering igennem flere forholdsvis forskellige faser". Den første fase (1922-1925) var nominelt en fortsættelse af det parlamentariske system, om end med et "lovligt organiseret udøvende diktatur". Den anden fase (1925<unk>1929) var "opbygningen af det fascistiske diktatur i sig selv". Den tredje fase (1929<unk>1934) var med mindre aktivisme. Den fjerde fase (1935-1940) var kendetegnet ved en aggressiv udenrigspolitik: Anden italiensk-etiopisk krig, der blev lanceret fra Eritrea og Somaliland; konfrontationer med Folkeforbundet, der førte til sanktioner; voksende økonomisk autarki; invasion af Albanien
• og undertegnelsen af stålpagten. Den femte fase (1940-1943) var selve Anden Verdenskrig, der endte med et militært nederlag, mens den sjette og sidste fase (1943-1945) var Salò-regeringens efterkant under tysk kontrol.