Skriv en fortsættelse til dette afsnit - Nederlaget i Krimkrigen i 1856 havde ydmyget russerne og skærpet deres ønske om hævn. I midten af århundredet voksede spændingerne mellem Ruslands og Storbritanniens regeringer. Siden 1815 havde der været en ideologisk kold krig mellem det reaktionære Rusland og det liberale Storbritannien. Russerne hjalp Østrig med at undertrykke det liberale ungarske oprør.
i 1849 til briternes forfærdelse. Russiske ledere følte, at deres nations eftergivenhed i 1820'erne tillod liberalismen at sprede sig i Vesten. De beklagede de liberale revolutioner i 1830'erne i Frankrig, Belgien, Centraleuropa; værst af alt var den anti-russiske opstand, der måtte knuses i Polen. Ny strategisk og økonomisk konkurrence øgede spændingerne i slutningen af 1850'erne, da briterne flyttede ind på asiatiske markeder. Ruslands undertrykkelse af stammeopstande i den kaukasiske region frigjorde tropper til kampagner for at udvide russisk indflydelse i Centralasien, som briterne fortolkede som en langsigtet trussel mod det britiske imperium i Indien. Der var stærk elite og folkelig fjendtlighed mod de gentagne russiske trusler mod Det Osmanniske Rige med det formål at kontrollere strædet mellem Sortehavet og Middelhavet.