Hun havde sin sædvanlige hjemlige succes i 1993, herunder en ny rekordtid i Coast to Coast. I begyndelsen af 1994 blev hendes fokus skærpet, da det blev meddelt at mountainbiking ville være en olympisk begivenhed ved Atlanta-legene i 1996. Selv om hun da ville være 39 år, ville hun ikke give udvælgelseskomitéen mulighed for at se forbi hende. Den indenlandske mountainbike-sæson i 1994 var den mest konkurrencedygtige endnu, med Kate Rattray og den besøgende Susan DeMattei, der gav god konkurrence, men det var i 1995, hvor det tællede. I stedet for at gå efter en anden veteranmedalje, deltog Lynch i Pro-løbet ved 1995 UCI Mountain Bike World Championships i Kirchzarten i Tysklands Sorte Skov. Lynch havde en hård start på langrennet og førte banen ind i den første klatring. En efter en gik yngre og fuldtids professionelle cyklister forbi hende, og Lynch endte som nummer 21, med Mary Grigson som nummer 33, og de andre Kiwis længere tilbage. De havde givet New Zealand to kvalificerende positioner til OL; ingen New Zealand mænd kvalificeret. Grigson accepterede et tilbud om at køre for Australien og forlod New Zealand (hun deltog i OL i
1996 og 2000), så New Zealand Mountain Bike Association besluttede at nominere kun én deltager til det newzealandske olympiske hold. Holdet blev annonceret den 16. april 1996, og Lynchs navn kom op. Dette var på ingen måde en forudsigelig konklusion, og Lynch mener, at hun blev udvalgt mod udvælgelsespanelens tilbøjeligheder: