J. J. Thomson (1881) anerkendte, at ladede legemer er sværere at sætte i bevægelse end uladede legemer. Elektrostatiske felter opfører sig, som om de tilføjer en "elektromagnetisk masse" til legemets mekaniske masse. Det vil sige, ifølge Thomson svarer elektromagnetisk energi til en vis masse. Dette blev fortolket som en form for selvinduktivitet af det elektromagnetiske felt. Han bemærkede også, at massen af et legeme i bevægelse øges med en konstant mængde. Thomson's arbejde blev videreført og perfektioneret af FitzGerald, Heaviside (1888), og George Charles Frederick Searle (1896, 1897). For den elektromagnetiske masse gav de i moderne notation formlen <unk>: Spørgsmål: Hvad er elektromagnetisk masse fortolket som?
selvinduktivitet af det elektromagnetiske felt