Kortfattet artikel:  Det var først i 20'erne, at Fethiye Cetin opdagede sin armenske herkomst. Hendes bedstemor, der på det tidspunkt var 90 år gammel, fortalte Cetin at hendes rigtige navn var Heranus. Som mange andre overlevende fra 1915 assimilerede Heranus sig og holdt sin identitet skjult. Mange frygtede en gentagelse af de rædsler de var vidne til, og undslap med nød og næppe. I en overfyldt reception før en mindekonsert i Istanbul denne uge, skyndte folk sig for at hilse på Fethiye Cetin. Cetin er en stærk og rolig kvinde i 60'erne, en fremtrædende advokat, der repræsenterede den armensk-tyrkiske journalist Hrant Dink. Dink var en stærk fortaler for forsoning mellem tyrkere og armeniere, som blev retsforfulgt for "at fornærme tyrkiskhed". Han blev myrdet i 2007. Den chokerende opdagelse af hendes sande arv ville ændre Cetin's liv. Hun fortæller Heranus' historie i en stemningsfuld memoir med titlen "Min bedstemor". Heranus og hendes familie var blandt en massiv strøm af kvinder og børn, der blev marcheret med magt af osmanniske soldater, uden at vide, hvor de var på vej hen, eller hvorfor de var blevet revet væk fra deres mandlige slægtninge. Gennem hele processionen gik der sygelige hvisken om at mændene og de unge drenge alle var blevet dræbt. Heranus var 9 på det tidspunkt. En betjent så hende og hendes bror og ville tage dem med. Hendes mor protesterede, men hun fik at vide af andre: "Børnene dør en efter en. Ingen kommer ud af denne march i live. Hvis du giver dem, vil deres liv blive reddet". Heranus og hendes bror blev slæbt op på officerens hest og ført til en have fyldt med andre børn og fik deres første varme måltid i dagevis. Men snart gik det i stå, og Heranus begyndte at græde og tigge om at se sin mor. Heranus blev skilt fra sin bror, adopteret af officeren og hans kone, som ikke kunne få egne børn. Hendes navn blev ændret til Seher og hun blev opdraget som muslim. Og så overlevede hun, fik børn og børnebørn. Cetin gik på jurastudiet, da hendes bedstemor afslørede sine hemmelige og smertefulde minder om sine armenske rødder. Det ødelagde alt, hvad hun...
Fethiye Cetin lærte om sin armenske arv fra sin bedstemor. Bedstemor overlevede drabene i 1915, blev assimileret og holdt sin identitet skjult. Cetin, andre ønsker, at Tyrkiet anerkender drabene som folkedrab; regeringen har nægtet. I det seneste årti er der i Tyrkiet indledt en mere offentlig dialog om emnet.