Efter at have set Orson Welles' "Touch of Evil" på Expo 58
Truffaut debuterede som spillefilmregissør med "The 400 Blows" (1959), som fik stor anerkendelse fra kritikerne og kommercielt. Han vandt prisen for bedste instruktør ved Cannes Film Festival i 1959. Filmen følger Antoine Doinels karakter gennem hans farlige ulykker i skolen, et ulykkeligt hjemliv og senere reformskole. Filmen er i høj grad selvbiografisk. Både Truffaut og Doinel var kun børn af kærlighedsløse ægteskaber; de begik begge små forbrydelser som tyveri og skoleflugt fra militæret. Truffaut valgte Jean-Pierre Léaud som Doinel. Léaud blev set som en almindelig dreng på 14 år, der auditionerede til rollen efter at have set en flyer, men interviews efter filmens udgivelse (en er inkluderet på Criterion-DVD'en af filmen) afslører Léauds naturlige sofistikering og en instinktiv forståelse af at handle for kameraet. Léaud og Truffaut samarbejdede på flere film gennem årene. Deres mest bemærkelsesværdige samarbejde var fortsættelsen af Doinels historie i en serie af film kaldet "The Antoine Doinel Cycle".