Charles' tilbagetrækning fra Jarosław til Warszawa endte næsten med katastrofe, for han vendte tilbage med fragmenter af sin hær, for hans hær blev fanget af de polsk-litauiske hære <unk> midt i tre konvergerende hære, i et sumpskovsområde skåret i alle retninger af velbevogtede floder <unk> betragtes som en af hans mest strålende præstationer. Men den 21. juni 1656 indtog polakkerne Warszawa igen, og fire dage senere var Karl forpligtet til at købe Frederik Vilhelm I's bistand ved Marienburgtraktaten (23. juni 1656). Den 28.-30. juli blev svenskerne og brandenburgerne, 18.000 mand, efter tre dages kamp
I slaget ved Warszawa besejrede han John Casimir's hær på 40.000, men de polsk-litauiske styrker trak sig hurtigt tilbage uden store tab og tilsyneladende stærk vilje til at kæmpe en anden dag, mens svenske værter igen besatte den polske hovedstad igen og forårsagede stor ødelæggelse for byen og dens indbyggere. Imidlertid havde denne våbenheld ikke det ønskede resultat for Karl, og da Frederik Vilhelm tvang den svenske konge til at åbne forhandlinger med polakkerne, afviste de de tilbudte vilkår, krigen blev genoptaget, og Karl indgik en offensiv og defensiv alliance med kurfyrsten af Brandenburg (traktaten i Labiau, 20. november 1656), som fastslog, at Frederik Vilhelm og hans arvinger fra nu af skulle besidde den fulde suverænitet over Østpreussen.