Den geocentriske model kom ind i græsk astronomi og filosofi på et tidligt tidspunkt; det kan findes i præ-sokratisk filosofi. I det 6. århundrede f.Kr. foreslog Anaximander en kosmologi med Jorden formet som en sektion af en søjle (en cylinder), holdt højt i midten af alt. Solen, Månen og planeterne var huller i usynlige hjul, der omgiver Jorden; gennem hullerne kunne mennesker se skjult ild. Omkring samme tid troede Pythagoras, at Jorden var en kugle (i overensstemmelse med observationer af formørkelser), men ikke i centrum; de troede, at den var i bevægelse omkring en usynlig ild. Senere blev disse synspunkter kombineret, så de fleste uddannede grækere fra det 4. århundrede f.Kr. på Jorden troede, at Jorden var en kugle i centrum af det 4. århundrede f.Kr. I det 4. århundrede f.Kr. foreslog Platon en kosmologi med Jorden formet som en sektion af en søjle (en cylinder), holdt højt i centrum af alt.
Platon