Ferdinands absolutistiske styre belønnede de traditionelle magtindehavere - prælater, adelige og dem, der havde embede før 1808 - men ikke liberale, der ønskede at se et konstitutionelt monarki i Spanien, eller mange, der førte krigsindsatsen mod franskmændene, men ikke havde været en del af førkrigsregeringen. Denne utilfredshed resulterede i flere mislykkede forsøg på at genoprette forfatningen i de fem år efter Ferdinands genoprettelse. Endelig den 1. januar 1820 indledte Rafael del Riego, Antonio Quiroga og andre officerer et mytteri blandt hærens officerer i Andalusien for at kræve gennemførelse af forfatningen. Bevægelsen fandt støtte blandt de nordlige byer og provinser i Spanien, og den 7. marts havde kongen genindført forfatningen. I løbet af de næste to år blev de andre europæiske monarkier alarmeret over de liberals succes, og på kongressen i Verona i 1822 godkendte de interventionistiske franske styrker
i Spanien for at støtte Ferdinand VII. Efter at slaget ved Trocadero i august 1823 havde befriet Ferdinand fra Cortes' kontrol, vendte han sig med raseri mod de liberale og forfatningsmodstandere. Efter Ferdinands død i 1833 var forfatningen i kraft igen kortvarigt i 1836 og 1837, mens forfatningen af 1837 blev udarbejdet. Siden 1812 har Spanien haft i alt syv forfatninger; den nuværende har været i kraft siden 1978.