Efter Napoleons eksil hjalp det nyoprettede Bourbon-monarki den absolutte Bourbon-kong i Spanien med at genvinde sin trone under den franske intervention i Spanien.
I 1823. For at genoprette det franske monarkis prestige, som var blevet omstridt af revolutionen og det første kejserrige, indledte Karl X den militære erobring af Algeriet i 1830. Dette markerede begyndelsen på en ny ekspansion af det franske koloniale imperium i hele det 19. århundrede. I det århundrede var Frankrig stadig en stor magt i kontinentets anliggender. Efter julirevolutionen i 1830 støttede den liberale konge Louis Philippe I sejrrig de spanske og belgiske liberale i 1831. Franskmændene påførte senere et nederlag over Habsburgerne i den fransk-østrigske krig i 1859, en sejr, der førte til Italiens forening i 1861, efter at have sejret over Rusland med andre allierede i Krimkrigen 1854-56. Men til skade kom den franske hær ud af disse sejre i en tilstand af overdreven selvtillid og selvtilfredshed. Frankrigs nederlag i den fransk-preussiske krig førte til tabet af Elsass-Lothringen og oprettelsen af et forenet tysk imperium, begge resultater repræsenterer store fiaskoer i langsigtet fransk udenrigspolitik og udløste en hævngerrig, nationalistisk revanchisme, der skulle vinde tilbage tidligere områder. Dreyfus-affæren mindskede imidlertid disse nationalistiske tendenser ved at fremkalde offentlighedens skepsis over for militærets kompetence.