Skriv en fortsættelse til dette afsnit - Reagere på det øgede politiske pres i Rom og ankomsten af amerikanske og britiske styrker
På Sicilien, den 25. juli 1943, beordrede kongen endelig Mussolinis anholdelse. Omkring samme tid dukkede Oliviero Zuccarini op igen, med Giovanni Conti stadig ved sin side. Da monarkiet var blevet diskrediteret på grund af sin tilknytning til fascismen, og fascismen var blevet diskrediteret på grund af indblanding i den katastrofale tyske krig, syntes tiden at være moden til en republikansk genoplivning. Selv om enkelte medlemmer af det republikanske parti deltog i National Liberation Committee (CLN), var der ingen appetit fra den nye partiledelse for, at hele partiet blev indarbejdet i en politisk gruppering, der var beskadiget af monarkistiske foreninger. I løbet af 1943/44, da det italienske republikanske parti blev omdannet, og eksilmedlemmer begyndte at vende tilbage fra England og Amerika, opstod Conti og Zuccarini som medlemmer af det uformelle partiledelsesteam. Udgivelsen af "La Voce Repubblicana" er genoptaget. Gennem 1944 var Zuccarini fremtrædende med sin kritik af CLN's overdrevent eftergivende holdning til monarkiet. Han var også imod fusionen med Handlingspartiets CLN. Han var desuden en af dem, der med succes argumenterede for, at det forfatningsmæssige spørgsmål - om det var på tide, at Italien blev en republik - skulle skubbes til toppen af partiets dagsorden.