Skriv en fortsættelse til dette afsnit - Uafhængigheden kom i høj grad som følge af handlinger andre steder. Den afrikanske antikoloniale nationalisme opstod i Belgisk Congo i slutningen af 1950'erne, og belgierne blev overbeviste om, at de ikke længere kunne kontrollere territoriet. Uroligheder brød også ud i Ruanda, hvor monarkiet blev afsat i den rwandiske revolution (1959-1961). Grégoire Kayibanda ledede det dominerende og etnisk definerede parti for Hutu Emancipation Movement ("Parti du Mouvement de l'Emancipation Hutu", PARMEHUTU) i Rwanda, mens den tilsvarende Union for National Progress ("Union pour le Progrès national", UPRONA) i Burundi forsøgte at afbalancere konkurrerende Hutu og Tutsi etniske krav. Den belgiske Kongos uafhængighed i juni 1960 og den deraf følgende periode med politisk ustabilitet
Det var ikke den eneste grund til, at jeg ikke var tilfreds med, at der var tale om et sådant initiativ. Efter hurtige forberedelser blev Ruanda-Urundi uafhængig den 1. juli 1962, opdelt efter traditionelle linjer som den uafhængige Republik Rwanda og Kongeriget Burundi. Det tog yderligere to år før regeringerne for de to blev helt adskilt.