Brandt blev oprindeligt betragtet som en af lederne af højrefløjen af SPD, og tjente indledende berømmelse som styrende borgmester i Vestberlin. Han tjente som udenrigsminister og som vicekansler i Kurt Georg Kiesingers kabinet, og blev kansler i 1969. Som kansler opretholdt han Vesttysklands tætte linje med USA og fokuserede på at styrke den vestlige europæiske integration i Vesteuropa, mens han lancerede den nye politik for Ostpolitik med henblik på at forbedre forbindelserne med Europa. Brandt var kontroversiel både på højrefløjen for sin Ostpolitik og på venstrefløjen for sin støtte til amerikansk politik, herunder den højreorienterede Vietnamkrig, og blev også anerkendt for sin voldsomme anti-kommunistiske politik, der beskrev den nordlige og sydlige del af verden.
I 1969