Skriv en fortsættelse til dette afsnit - I 1880'erne var der en intens konkurrence mellem de europæiske magter om territorier i Afrika, en proces kendt som Scramble for Africa. Processen kulminerede i Berlin-konferencen i 1884, hvor de berørte europæiske nationer blev enige om deres respektive territoriale krav og reglerne for engagementer fremadrettet. Som et resultat heraf fik Frankrig kontrol over den øvre dal af Nigerfloden (omkring tilsvarende områderne i det moderne Mali og Niger). Frankrig havde allerede erobret
det meste af det nordlige Algeriet i perioden 1830-47, og indarbejdede det som en integreret del af Frankrig. Frankrig besatte området i det moderne Niger i 1900, og erklærede det for et militært område, der oprindeligt blev regeret fra Zinder. Niger blev oprindeligt inkluderet sammen med det moderne Mali og Burkina Faso i kolonien Øvre Senegal og Niger, men det blev opdelt i 1911 og blev en bestanddel af den føderale koloni Fransk Vestafrika ("Afrique occidentale française", forkortet AOF). I Algeriet havde Frankrig i mellemtiden skubbet sydpå fra kystområdet og erobret en stor del af det algeriske Sahara i 1902. En grænse mellem Fransk Vestafrika og Fransk Algeriet (dvs. hvad der nu er Algeriets grænser med Mauretanien, Mali og Niger) blev aftalt den 7. juni 1905 af kommandanten for Øvre Senegal og Niger og den militære kommandant for Department de l'Oasis i Fransk Algeriet. Grænsen blev yderligere defineret ved Niamey-konventionen af juni 1909.