I 1610 opdagede den italienske polymath Galileo Galilei Jupiters fire største måner (nu kendt som de galilæiske måner) ved hjælp af et teleskop; menes at være den første teleskopiske observation af måner, der ikke er Jordens. En dag efter Galileo opdagede Simon Marius uafhængigt måner omkring Jupiter, selv om han ikke offentliggjorde sin opdagelse i en bog før 1614. Det var Marius' navne på de fire store måner, der dog fastnede: Io, Europa, Ganymede og Callisto. Disse fund var også den første opdagelse af himmelsk bevægelse, der tilsyneladende ikke var centreret om Jorden. Opdagelsen var et vigtigt punkt til fordel for Copernicus' heliocentriske teori om planeternes bevægelser; Galileis udtalte støtte til Copernicus' teori under truslen om Inquisition.
Ole Rømer