Skriv en fortsættelse til dette afsnit - hviderussiske og russiske lærebøger overholder generelt den opfattelse, at Anden Verdenskrig involverede en krænkelse af nationale territorier. Forfatterne af hviderussiske lærebøger henviser f.eks. til "det besatte område" og til den kendsgerning, at "Belarus' territorium var dækket af et netværk af koncentrationslejre". De russiske lærebøger har også i høj grad fortrængt Holocaust med en historie om undertrykkelse af slaver og sovjetisk heltemod. Lærebøgerne i Albanien synes også at hævde Holocaust som et mål for lokal heltemod ved at definere Holocaust som <unk>alderen for omvæltninger 1914-1945<unk>, samtidig med at de henleder opmærksomheden på heroiske handlinger fra albanske borgere, der reddede jøder, og på de humanitære værdier af gæstfrihed, religiøs tolerance, humanisme og antifascisme. Selv om de polske lærebøger er stærkt fokuseret på den polske dimension af Holocaust ved at præsentere det som en begivenhed i polsk historie med polske figurfigurer og som en konsekvens af besættelsen af Polen, er det ikke muligt at forestille sig, at Holocaust er en historisk begivenhed i Polen.
, nationaliserer bøgerne i dette eksempel ikke længere offeret, men giver flere perspektiver med meta-historiske kritikker. Repræsentationerne fra de lande, der tidligere var medlemmer af Sovjetunionen og Warszawapagten, er imidlertid ikke ensartede. Undersøgelser har vist, at de baltiske lande traditionelt viser en "symmetri mellem nazistiske og kommunistiske forbrydelser". Og i Ukraine fortsætter hungersnøden kendt som Holodomor med at konkurrere med og endda fortrække forestillinger om Holocaust, som rummer mere tvetydige minder om både forfølgelse og samarbejde blandt ukrainske borgere.