I marts 1948 blev konverterenheden installeret, hvilket gjorde det muligt at programmere gennem læseren fra standard IBM-kort. "Det første produktionsløb" af de nye kodningsteknikker på Monte Carlo-problemet fulgte i april. Efter ENIAC's flytning til Aberdeen blev der også konstrueret et registerpanel til hukommelse, men det fungerede ikke. En lille hovedstyringsenhed til at tænde og slukke maskinen blev også tilføjet. Programmeringen af det lagrede program for ENIAC blev udført af Betty Jennings, Clippinger, Adele Goldstine og andre. Det blev først demonstreret som en lagret programcomputer i april 1948, der kørte et program af Adele Goldstine for John von Neumann. Denne modifikation reducerede ENIAC's hastighed med en faktor på 6 og eliminerede evnen til parallel beregning, men da det også reducerede den tid, der blev brugt til at omprogrammere i dage, blev det i stedet elimineret.
parallell beregning