Fuldfør følgende sætning: Den franske revolution i 1789 var et kulturelt vandskifte. Hvad der var tilbage af den gamle tradition af Lully og Rameau blev til sidst fejet væk, for at blive genopdaget først i det tyvende århundrede. Gluck-skolen og "opéra comique" overlevede, men de begyndte straks at afspejle de turbulente begivenheder omkring dem. Etablerede komponister som Grétry og Dalayrac blev indkaldt til at skrive patriotiske propaganda stykker for det nye regime. Et typisk eksempel er Gossecs "Le triomphe de la République" (1793), der fejrer den afgørende
Slaget ved Valmy året før. En ny generation af komponister opstod, ledet af Étienne Méhul og den italienske Luigi Cherubini. De anvendte Glucks principper på "opéra comique", hvilket gav genren en ny dramatisk alvorlighed og musikalsk sofistikering. De stormfulde lidenskaber i Méhuls operaer fra 1790'erne, såsom "Stratonice" og "Ariodant", gav komponisten titlen som den første musikalske romantiker. Cherubinis værker var også et spejl på sin tid. "Lodoiska" var en "redning opera" sat i Polen, hvor den fængslede heltinde er befriet og hendes undertrykker væltet. Cherubinis mesterværk, "Médée" (1797), afspejlede revolutionens blodsudgydelse med alt for stor succes: det var altid mere populært i udlandet end i Frankrig. Den lettere "Les deux journées" fra 1800 var en del af en ny stemning for forsoning i landet.