Fra 1981 til 1988 var han formand for Udvalget for Demokrati i Mellemamerika (PRODEMCA), som kritiserede marxister/leninister i Mellemamerika, især sandinisterne i Nicaragua og FMLN i Mellemamerika; PRODEMCA blev også omtalt som "Venner af det demokratiske center i Mellemamerika". Ud over at kritisere revolutionære lobbyede Kemble Kongressen for at støtte den kristne demokratiske præsident i El Salvador, José Napoleón Duarte, under den salvadorianske borgerkrig.
; han argumenterede også for, at Kongressen skulle finansiere de nicaraguanske kontras, der derefter var engageret i en væbnet kampagne mod sandinisterne, for at presse sandinisterne til at forhandle en fredsaftale med flere garantier for den borgerlige opposition. I sin støtte til Kongressens finansiering af Contras var Kemble en af "Gang of Four" af fremtrædende socialdemokrater eller modstandere af Vietnamkrigen; en anden var en tidligere antagonist under Vietnamkrigen, Bruce Cameron, og de andre var Robert S. Leiken og Bernard W. Aronson. Gang of Four adskilte sig fra Reagan-administrationen i nogle spørgsmål. For eksempel støttede de bestræbelserne på at overføre kontrollen med Contra-finansieringen fra CIA og Forsvarsministeriet til udenrigsministeriets USAID; de støttede også forhandlinger, der var imod Reagan-administrationens "hardlinere", der ønskede at besejre sandinisterne, ifølge Cameron. Kembles politik i Mellemamerika i 1980'erne var upopulær blandt liberale og demokratiske socialister i Det Demokratiske Parti.