Fortsættelse af dette afsnit - I de første år af Anden Verdenskrig, den tyske politik i forhold til "det jødiske spørgsmål" i det besatte Polen
var ikke sammenhængende og konsekvent. Ikke desto mindre var dets grundlæggende mål at isolere jøderne, plyndre deres ejendom, udnytte dem gennem tvangsarbejde og i sidste ende fjerne dem fuldstændigt fra landet under Det Tredje Riges myndighed. En indledende plan for at håndtere den jødiske befolkning i Polen blev vedtaget allerede den 21. september 1939, dvs. før slutningen af septemberkampagnen. På den dag blev der afholdt et møde i Berlin ledet af SS-Gruppenführer Reinhard Heydrich, med deltagelse af de øverste chefer for de vigtigste afdelinger af General Security Police Office og kommandant for Einsatzgruppen, der opererer i Polen. Det blev derefter besluttet at alle jøder der boede i de lande der skulle indlemmes i riget, skulle bosættes i det centrale Polen. De skulle forinden have fjernet den jødiske befolkning fra landdistrikterne og koncentreret den i større byområder. I de resterende besatte områder var det også hensigten med at tvinge jøderne til at flytte til større byer, især til dem, der lå i nærheden af jernbanelinjer. Desuden blev der under mødet vedtaget en række anbefalinger, herunder oprettelsen af "jødiske ældsteråd", oprettelsen af en folketælling af den jødiske befolkning samt dens mærkning og optagelse af tvangsarbejde.