Skriv en fortsættelse til dette afsnit - Den tidligste kilde, der nævner dette specifikke sted som et sted for jødisk tilbedelse, er fra det 17. århundrede. De tidligere steder hvor jøderne sørgede over ødelæggelsen af templet, i perioder hvor adgangen til byen var forbudt for dem, lå mod øst, på Oliebjerget og i Kidron-dalen under det. Fra midten af det 19. århundrede og fremefter blev der gjort forsøg på at købe rettigheder til muren og dens umiddelbare område af forskellige jøder, men ingen lykkedes. Med fremkomsten af den zionistiske bevægelse i begyndelsen af det 20. århundrede blev muren en kilde til friktion mellem de jødiske og muslimske samfund, idet sidstnævnte var bekymret for, at muren kunne bruges til at fremme jødiske krav på Tempelbjerget og dermed Jerusalem. I denne periode blev udbrud af vold ved foden af muren almindelig, med et særligt dødeligt optøjer i 1929
133 jøder blev dræbt og 339 såret. Efter den arabisk-israelske krig i 1948 blev den østlige del af Jerusalem besat af Jordan. Under jordansk kontrol blev jøderne fuldstændig udvist fra den gamle by, herunder det jødiske kvarter, og jøderne blev forbudt at komme ind i den gamle by i 19 år, hvilket effektivt forbød jødisk bøn på stedet for Vestmuren. Denne periode sluttede den 10. juni 1967, da Israel fik kontrol over området efter Seksdageskrigen. Tre dage efter at have etableret kontrol over Vestmuren, blev det marokkanske kvarter bulldozeret af israelske myndigheder for at skabe plads til det, der nu er Vestmuren plaza.