Skriv en fortsættelse til dette afsnit - I begyndelsen af 1943 stod Italien over for nederlag. Afrikas fronts sammenbrud den 4. november 1942 og de allieredes landgang i Nordafrika
Den 8.-12. november udsættes Italien for en invasion af de allierede styrker. Nederlaget for den italienske ekspeditionsstyrke (ARMIR) i Rusland, de tunge bombninger af byerne og manglen på mad og brændstof demoraliserede befolkningen, hvoraf de fleste ønskede at afslutte krigen og fordømme alliancen med Tyskland. Italien havde brug for tysk hjælp for at bevare kontrollen over Tunesien, som var aksemagternes sidste højborg i Afrika. Italiens duce, Benito Mussolini, var overbevist om at krigen kunne afgøres på Middelhavsområdet. Den 29. april 1943 afviste Hitler på mødet i Klessheim Mussolinis forslag om at søge en separat fred med Rusland og flytte hovedparten af den tyske hær sydpå. Anmodningen om forstærkninger til at forsvare brohoved i Tunesien blev afvist af Wehrmacht, som ikke længere stolede på den italienske vilje til at opretholde modstand. Mussolini's helbred var en anden væsentlig usikkerhedsfaktor. Han var deprimeret og syg efter at være blevet diagnosticeret med gastritis og duodenitis af nervøs oprindelse. På grund af sin sygdom blev ducen ofte tvunget til at blive hjemme, hvilket berøvede Italien en effektiv regering.