Den konstante kamp gjorde det umuligt for Hitler at opbygge en reserve, der var stor nok til at genvinde magten i øst. Den Røde Hær havde på grund af den særegen bølgeleffekt, der kendetegnede dens offensiver, skiftet til andre steder efter at have været modstandsdygtig på ét sted. For første gang i krigen havde de det fulde strategiske initiativ, og de greb det med jalousi uden hensyntagen til besparelser, taktisk sofistikering eller faren for at overskride sig selv. Den manglende
"Zitadel" dømte tyskerne til at miste det operationelle initiativ på østfronten uden noget håb om at genvinde det, selv om Hitler synes at have været uvidende eller uvillige til at anerkende denne virkelighed. De frygtelige tab i mandskab, som tyskerne led i juli og august, var i sidste ende fatale og efterlod hærerne i Army Group South og Center for svage til at gøre noget andet end at forsinke det uundgåelige. Operation Polkovodets Rumyantsev markerede første gang i krigen, at tyskerne ikke var i stand til at besejre en stor sovjetisk offensiv i sommermånederne og genvinde deres tabte grund og strategiske initiativ.