I begyndelsen af den første engelske borgerkrig i august 1642, som mange andre unge advokater, der senere udmærkede sig på feltet, sluttede han Essex livvagt, blev såret i det første slag ved Newbury
(1643), fik et regiment i 1644 og kæmpede ved Naseby. Han var allerede blevet udnævnt til receiver af retten af wards, og i 1646 blev medlem af parlamentet for Marlborough. I striden mellem hæren og parlamentet spillede han en hovedrolle, og det siges, at han var hovedforfatteren til sammensværgelsen om at gribe kong Karl i Holmby, men han deltog ikke i kongens retssag. I 1649 blev han udnævnt til guvernør af Isle of Wight, og i 1650 deltog han i Cromwells felttog i Skotland og var med til at besejre Dunbar. Næste år blev han valgt som medlem af Statsrådet, og da han blev kaldt tilbage fra Skotland, blev han betroet kommandoen over styrkerne i England og spillede en hovedrolle i at opnå den endelige triumf ved Worcester (3 september 1651).