En af hovedårsagerne til nogle historikeres nedvurdering af det romerske kavaleri var de knusende nederlag ved Trebia
og i Cannae, at det led af den karthaginske general Hannibal under sidstnævntes invasion af Italien (218-6 f.Kr.). Men Sidnell påpeger, at disse nederlag ikke skyldtes romernes dårlige præstationer, som kæmpede med deres sædvanlige mod og stædighed, men til Hannibals kavaleri langt overlegne tal og den operationelle fleksibilitet, som hans numidiske lette kavaleri gav. Hannibals allerede magtfulde kavaleri (6.000 mand), som han bragte over Alperne, bestående af spansk kavaleri og numidisk lys, blev svulmet op af de fleste af de galliske stammer i det nordlige Italien, som leverede yderligere 4.000, hvilket bragte hans hest op til 20% af hans samlede styrke. Ved Cannae stod 6.000 romerske ryttere (herunder italienske forbundsfæller) over for 10.000 kartaginere, og på den romerske højrefløj var det romerske kavaleri på 2.400 sandsynligvis overgået i antal med mere end 2 til 1 af Hannibals spaniere og galler. Det er på denne fløj, at den romerske katastrofe ved Cannae blev bestemt, da det romerske kavaleri blev overvældet og knækket. Med Polybius' ord: "Så snart den spanske og keltiske hest på den (karthagenernes) venstre fløj kom i kontakt med det romerske kavaleri... var den kamp der udviklede sig virkelig barbarisk... Da de to styrker mødtes, steg de af hestene og kæmpede til fods, mand mod mand. Her sejrede kartaginerne til sidst, og selv om romerne modstod med desperat mod, blev de fleste af dem dræbt"... Det faktum at romerne gik af hestene er blevet brugt til at understøtte teorien om at romersk kavaleri manglede tillid til sit rytterkunst og i virkeligheden kun var en monteret infanteri. Men da det karthagiske kavaleri også steg af, er Livius' forklaring mere troværdig, at det var upraktisk at kæmpe på hesteryg i det begrænsede rum mellem den højre flanke af det romerske infanteri og floden Aufidus.