Mellem 14 og 16 e.Kr. ledte Germanicus straffeoperationer ind i Tyskland, hvor han kæmpede Arminius til uafgjort i slaget ved Pontes Longi og to gange besejrede ham (ifølge Tacitus): først i slaget ved Idistaviso
og senere i slaget ved Angrivarian Wall. I 15 e.Kr. lykkedes det romerske tropper at generobre en af de tre legionærørne, der var gået tabt i slaget ved Teutoburgskoven. I år 16 blev en anden ørn fundet. Tiberius afviste imidlertid Germanicus' anmodning om at starte en yderligere kampagne for år 17 e.Kr., da han havde besluttet, at grænsen til Germania ville stå ved Rhinen. I stedet tilbød han Germanicus æren af en triumf for sine to sejre. Den tredje romerske ørn blev fundet i 41 e.Kr. af Publius Gabinius under kejser Claudius. Arminius stod også over for modstand fra sin svigerfar og andre pro-romerske germanske ledere. Hans bror Flavus, der var vokset op sammen med ham i Rom, forblev loyal over for Romerriget og kæmpede under Germanicus mod Arminius i slaget ved Idistaviso. Da den romerske trussel var ovre, brød der ud en krig mellem Arminius og Marbod, kongen af marcomannerne. Det endte med, at Marbod flygtede til Ravenna og romersk beskyttelse, men Arminius formåede ikke at bryde ind i Bøhmens "naturlige befæstning", og krigen endte i en blindgyde.