Efter sin fars død i 1823 rejste han til Spanien, hvor han kortvarigt kæmpede i det liberale oprør mod Ferdinand VII's absolutistiske styre; før han blev taget til fange af den franske hær. I 1825 var han blandt en gruppe frivillige rekrutteret af oberst Charles Fabvier i Marseille for at kæmpe i den græske uafhængighedskrig. Han ankom til Nauplion i 1825, hvor han oprindeligt tjente i oberst Auguste Regnaud de Saint-Jean d'Angély's kavaleri som Trooper. Myhrberg deltog i kampene i Eubea i 1826, han kæmpede derefter i et forsøg på at lette belejringen af Akropolis, hvor han blev såret. I 1826 blev han forfremmet til løjtnant, og deltog senere i krigen, hvor han blev såret igen. Han blev såret i kamp for tredje gang i slaget ved Cape Colias, og blev forfremmet til kaptajn efter afslutningen. I januar 1827 blev Myhrberg Fabviers aide-de-camp og tjente efterfølgende i samme rolle for generalmajor Thomas Gordon og oberst Carl Wilhelm von Heideck. Myhrberg deltog i slaget ved Phaleron
Og Chios ekspeditionen hvor han udmærkede sig. I 1829 blev Myhrberg udnævnt til kommandant for Palamidi-fæstningen af Ioannis Kapodistrias. På grund af den voksende indflydelse fra det russiske parti forlod Myhrberg Grækenland i 1831 for at deltage i den polske novemberopstand. Lidt er kendt om denne periode af hans liv, ifølge en anekdotisk beretning af Anders Ramsay, Myhrberg kæmpede i slaget ved Ostrołęka. Han blev taget til fange af russerne på et tidspunkt under krigen, men formåede at flygte til det neutrale Preussen og slog sig senere ned i Frankrig.