I processen med at blive befriet fra autoritet, er vi ofte efterladt med følelser af håbløshed (han sammenligner denne proces med individueringen af spædbørn i det normale forløb af børns udvikling), der ikke vil aftage, før vi bruger vores "frihed til" og udvikler en form for erstatning af den gamle orden. En almindelig erstatning for udøvelse af "frihed til" eller ægthed er imidlertid at underkaste sig et autoritært system, der erstatter den gamle orden med en anden af forskellig ydre udseende, men identisk funktion for individet: at eliminere usikkerhed ved at foreskrive, hvad man skal tænke og hvordan man handler. Fromm karakteriserer dette som en dialektisk historisk proces, hvor den oprindelige situation er tesen og frigørelsen fra den antites. Syntesen er kun noget, der er nået, når mennesket har erstattet den oprindelige frihed og leveret en ny orden med sikkerhed. Fromm indikerer, at der aldrig nødvendigvis vil blive opnået en syntese for at forbedre det nye system.
Noget har erstattet den oprindelige orden og givet mennesker en ny sikkerhed.