Skriv en fortsættelse til dette afsnit - I virkeligheden var Wilsons opfordring til større selvstændig udvikling og suverænitet udelukkende rettet mod europæiske lande under det tyske, østrig-ungarske og osmanniske imperiers styre. Han skitserede ikke dette udtrykkeligt, selv om det er klart, at hans krav om større suverænitet i disse regioner var et forsøg på at destabilisere disse fjenders imperier. Formanden Wilson's ambitioner for den tredje verden var snarere at forsøge at påvirke dens udvikling for at omdanne den fra "bagud" til "sophisticeret", idet målet var at indarbejde den i handelsverdenen, således at USA yderligere kunne drage fordel af handelen med det globale syd. Desuden troede Wilson ikke, at den tredje verden var klar til selvstyre, og hævdede, at en periode med formynderskab og vejledning fra koloniale magter var nødvendig for at styre en sådan overgang. Wilson anså denne tilgang for at være afgørende for den "rigtige udvikling" af de koloniserede lande, hvilket afspejlede hans syn på de ikke-europæiske racer. Desuden var Wilson ikke af karakter eller baggrund en anti-kolonialist eller kampagne for rettigheder og friheder for alle mennesker, i stedet var han også meget racist, en fundamental troende i hvid overherredømme. For eksempel havde han støttet USA's annektering af Filippinerne i 1898.
Samtidig med at han fordømte oprøret af den filippinske nationalist Emilio Aguinaldo, og han var overbevist om, at USA var moralsk forpligtet til at påtvinge vestlige livsformer og styreformer på disse lande, så de til sidst kunne regere selvstændigt.