Udfyld følgende sætning: For 1969 McLaren, med en uændret driver line-up, designet en ny firehjulstræk bil, M9A, men mens det blev forberedt, fortsatte med den gamle bil. M9A blev til sidst mislykket og dukkede kun op én gang, kørt af Derek Bell ved det britiske Grand Prix. På det sydafrikanske Grand Prix scorede Hulme en podium med M7A; Bruce brugte M7B-versionen, og parret blev tilsluttet af Basil van Rooyen i en anden M7A. I Sydafrika brugte fabriksbilerne bagfløjen monteret direkte på suspensionen på høje struts; ved Race of Champions blev Bruce McLarens M7B udstyret med en tilsvarende struttede forfløj i træningssessionen, men den blev ikke brugt i løbet. Hulme var tredje i Race of Champions og derefter på International Trophy skiftede Bruce McLaren til M7C-varianten. McLaren kvalificerede sig som nummer 13 på rækken i det spanske Grand Prix, men udnyttede de ulykker og sammenbrud, som de foran ham havde, til at blive nummer to. I praksis sessioner på
I Monaco blev der tilføjet forhøjede vinger til bilerne, men før løbet forbød CSI vinger helt. Dette efterlod holdet til at gøre med en lille "ducktail" bagspoiler, McLaren og Hulme racing til henholdsvis femte og sjette. Vinger blev derefter igen tilladt, omend ikke monteret på suspensionen, og med hold, der søgte efter den bedste løsning, valgte McLaren oprindeligt en "tebakke" bagfløj og senere en mere konventionel, lavt monteret aerofoil.