Fuldfør følgende sætning: Den polske romantiske litteratur falder i to forskellige perioder, begge defineret af oprør: den første omkring 1820-1830, der sluttede med novemberopstanden i 1830; og den anden mellem 1830 og 1864, der fødte den polske positivisme. I den første periode var de polske romantikere stærkt påvirket af andre europæiske romantikere. Deres kunst var præget af emotionalisme og fantasi, folklore, landliv samt udbredelse af idealer om uafhængighed. De mest berømte forfattere i perioden var: Adam Mickiewicz, Seweryn Goszczyński, Tomasz Zan og Maurycy Mochnacki. I den anden periode (efter
Januaroprøret), arbejdede mange polske romantikere i udlandet, ofte forvist fra polsk jord af besættelsesmagten. Deres arbejde blev domineret af idealer om frihed og kampen for at genvinde deres lands tabte suverænitet. Mystiske elementer blev mere fremtrædende. Også i denne periode udviklede idéen om "poeta-wieszcz" (nationens bard). "Wieszcz" fungerede som åndelig leder for det undertrykte folk. Den mest bemærkelsesværdige digter blandt de "førende barder af romantikken, så anerkendt i begge perioder, var Adam Mickiewicz. To andre nationale digtere var: Juliusz Słowacki og Zygmunt Krasiński. Blandt de polske forfattere og digtere fra den romantiske periode er: