Skriv en fortsættelse til dette afsnit - Krigskommunisme
var det første system, bolsjevikkerne indførte under den russiske borgerkrig som følge af de mange udfordringer. På trods af "kommunisme" i navnet, havde det intet at gøre med kommunisme, med streng disciplin for arbejdere, strejkeaktioner forbudt, obligatorisk arbejdsopgave og militær-stil kontrol, og er blevet beskrevet som simpel autoritær kontrol af bolsjevikkerne for at opretholde magt og kontrol i de sovjetiske regioner, snarere end nogen sammenhængende politisk ideologi. Sovjetunionen blev oprettet i 1922. Før det brede forbud var der flere fraktioner, især Venstreoppositionen, Højreoppositionen og Arbejderoppositionen, som debatterede om den vej, der skulle følges. Venstre- og Arbejderoppositionen var mere kritisk over for den statskapitalistiske udvikling, og Arbejderoppositionen var især kritisk over for bureaukratisering og udvikling ovenfra, mens Høyreoppositionen var mere støttende over for den statskapitalistiske udvikling og fortaler for den nye økonomiske politik. Efter Lenins demokratiske centralisme blev de leninistiske partier organiseret på et hierarkisk grundlag med aktive celler af medlemmer som den brede base. De bestod kun af elitekader, der var godkendt af partiets højere medlemmer som pålidelige og fuldstændig underlagt partiets disciplin. Trotskisme overhalede de venstreorienterede kommunister som den vigtigste dissident-kommunistiske strømning, mens mere libertære kommunisme, der går tilbage til den libertære marxistiske strømning af rådskommunisme, forblev vigtige dissident-kommunisme uden for Sovjetunionen. I Moskva-processerne blev mange gamle bolsjevikker, der havde spillet fremtrædende roller under den russiske revolution eller i Lenins sovjetiske regering bagefter, herunder Lev Kamenev, Grigorij Zinovjev, Alexei Rykov og Nikolai Bukharin, anklaget, erklærede sig skyldige i sammensværgelse mod Sovjetunionen og blev henrettet.