Skriv en fortsættelse til dette afsnit - Som en af Haruns yngre sønner var Abu Ishaq i første omgang af ringe betydning og figurerede ikke i arvefølgen. Kort efter Harun døde i 809, en ond borgerkrig
Det brød ud mellem hans ældre halvbrødre al-Amin () og al-Ma'mun (). Al-Amin nød støtte fra de traditionelle Abbasid-eliter i Bagdad ("abnāʾ al-dawla"), mens al-Ma'mun blev støttet af andre sektioner af "abnāʾ". Al-Ma'mun sejrede i 813 med overgivelsen af Bagdad efter en lang belejring og al-Amins død. Ved at vælge at forblive i sin fæstning i Khurasan, på den nordøstlige periferi af den islamiske verden, tillod al-Ma'mun sine vigtigste løjtnanter at regere i hans sted i Irak. Dette resulterede i en bølge af antipati mod al-Ma'mun og hans "persiske" løjtnanter, både blandt de abbasidiske eliter i Bagdad og generelt i de vestlige regioner af kalifatet, som kulminerede i udnævnelsen af Harun al-Rashids yngre bror Ibrahim som anti-kalif i Bagdad i 817. Denne begivenhed fik al-Ma'mun til at indse sin manglende evne til at regere på afstand; bøje sig for den folkelige reaktion, afskedigede eller henrettede han sine nærmeste løjtnanter og vendte personligt tilbage til Bagdad i 819 for at påbegynde den vanskelige opgave at genopbygge staten.