Henvis til passagen nedenfor og svar derefter på spørgsmålet på samme sprog som passagen:  Passage: De gamle egyptiske tal havde base 10. De brugte hieroglyffer for tallene og var ikke positionelle. I 1770 f.Kr. havde egypterne et symbol for nul i regnskabsskrifter. Symbolet nfr, der betyder smuk, blev også brugt til at angive basisniveauet i tegninger af gravsteder og pyramider, og afstande blev målt i forhold til basislinjen som værende over eller under denne linje. Ved midten af det 2. årtusinde f.Kr. havde den babyloniske matematik et sofistikeret sexagesimal positionelt talsystem. Fraværet af en positionel værdi (eller nul) blev angivet med et mellemrum mellem sexagesimale tal. Ved 300 f.Kr. blev et tegnsætnings-symbol (to skæve kiler) indtaget som stedholder i det samme babyloniske system. På en tavle udgravet i Kish (dateret omkring 700 f.Kr.) skrev skribenten Bêl-bân-aplu sine nuller med tre kroge i stedet for to skæve kile. Den babyloniske stedholder var ikke et sandt nul, fordi det ikke blev brugt alene. Det blev heller ikke brugt i slutningen af et nummer. Tal som 2 og 120 (2×60), 3 og 180 (3×60), 4 og 240 (4×60) så således ens ud, fordi de større tal manglede en endelig sexagesimal stedholder. Kun konteksten kunne skelne dem.  Spørgsmål: Hvad mangler disse store tal?
en sidste sexagesimal stedholder