Skriv en fortsættelse til dette afsnit - Furet genundersøgte derefter revolutionen fra det 20. århundredes totalitarismes perspektiv som exemplificeret af Adolf Hitler og Josef Stalin. Hans "Penser la Révolution Française" (1978), oversat som "Interpretering of the French Revolution" (1981), var en banebrydende bog, der førte mange intellektuelle til at revurdere bolsjevismen og revolutionen som iboende totalitære og antidemokratiske. Med hensyn til den moderne franske kommunisme understregede han den tætte lighed mellem 1960'erne og 1790'erne, hvor begge favoriserede den ufleksible og rutineprægede ideologiske diskurs i particeller, hvor beslutninger blev truffet enstemmigt i et manipuleret direkte demokrati. Furet antydede yderligere, at den yderste venstrefløjs popularitet for mange franske intellektuelle var i sig selv et resultat af deres engagement i revolutionens idealer. Furet begyndte at forestille sig revolutionen mindre som et resultat af social og klassekonflikt og mere en konflikt om betydningen og anvendelsen af egalitære og demokratiske ideer. Han så det revolutionære Frankrig som ideologisk placeret mellem to revolutioner, nemlig den første egalitære, der begyndte i 1789, og den anden det autoritære kup, der bragte Napoleons imperium i 1799. Revolutionens egalitære oprindelse blev ikke ophævet af imperiet og blev genoplivet i julirevolutionen i 1830
Revolutionen i 1848 og Pariskommunen i 1871.