Under den tidlige fase af den tyske invasion af Sovjetunionen, blev Baisultanov udstationeret som en del af 13. Fighter Aviation Regiment, hvor han kæmpede i slagene om Tallinn
Hanko, og forsvarede Livets Vej. Før slutningen af juni 1941 vandt han sin første sejr i luften - den delte dræbelse af en Fokker D.XXI. Hans første solo sejr fandt sted over Tallinn næsten to måneder senere, da han tog en Ju 88. Han samlede yderligere to solo-drab og et fælles drab i midten af september 1941, hvorefter han gik flere måneder uden nogen luftsejr; derefter i marts og april 1942 begyndte han hurtigt at øge sit tal, selvom de fleste af hans krav involverede fælles drab. Ikke desto mindre blev han en es den 4. april 1942 efter at have skudt ned en Ju 87 dykkerbombe - hans femte solo drab. I juni 1942 blev han nomineret til titlen Helt af Sovjetunionen for at have fløjet 277 udflugter, opnået 5 solo og 13 delte shootdowns. Titlen blev tildelt den 23. oktober 1942. Men hans tal forblev på det tal, da han blev sendt til eskadrillechef træning i sommeren 1943. Da han vendte tilbage til sit regiment, var det blevet beæret med vagtbetegnelsen og omdøbt til 4. Guards Fighter Aviation Regiment. Kort efter at enheden modtog den nye La-5 blev han skudt ned over Finlandsbugten, mens han var på en mission med at eskortere en gruppe angrebsfly til Seskar Island. Kort efter hans død blev hans familie deporteret til Osh-oblast i Centralasien på grund af deres Balkar-etnicitet. Hans forældre og to af hans brødre omkom snart i de hårde forhold i eksil kort efter deportationen.