Kortfattet artikel:  Richard Wilkins er lavet af strengt materiale, han har været igennem næsten 30 år med at håndtere raserianfald og egoer som tv-vært og interviewer, men at stå på ANZAC Cove og tænke på hvad hans bedstefar George havde stået over for for 100 år siden, fik ham til at græde. Wilkins, der er 60 år, rejste til Gallipoli på tærsklen til 100-års jubilæet for at lære mere om sin bedstefar, George William Thomson, en dygtig tandlæge, der arbejdede mange timer i træk som en del af det newzealandske lægekorps for at reparere knuste kroppe. Han fortæller hvordan han efter at have læst uddrag fra sin "fars" krigsdagbog, antændte 'en flamme af interesse' for at lære mere om veteranen fra Første Verdenskrig. Scroll ned for video. George William Thomson, Richard Wilkins' bedstefar, der tjente i Gallipoli som en del af det New Zealandske medicinske korps. Dr. Gabrielle Fortune fra Auckland War Memorial tager Richard Wilkins gennem hans bedstefars George Thomson's artefakter, som er blevet bevaret i New Zealand. En kærlig bedstefar, George Thomson, på billedet i sine senere år. Richard Wilkins har sporet den mand, han kaldte "far" i Gallipoli. Billeder fra NZ War Memorial of Kiwi Diggers i Gallipoli. 'Jeg var begejstret over, hvordan de restaurerer og vedligeholder alle de forskellige artefakter, der er blevet doneret af forskellige familier,' sagde Richard Wilkins. TV-vært Richard Wilkins er sjældent overvældet af følelser trods arbejde i branchen i næsten 30 år men brød sammen, da han fulgte sin bedstefars fodspor i Gallipoli. 'Det er ret overvældende, jeg holdt en stiv overlæbe indtil i aften, da vi besøgte en tyrkisk mindesmærke på Ari Burnu,' sagde Wilkins og indrømmede, at han sjældent bliver følelsesladet under et skud, men det var anderledes. "Når du arbejder, når du optager en historie, handler det om at lave et stykke og du skal gøre det rigtigt, vi gør dit job.. men det er bare tilfældigvis om din bedstefar, det ændrer tingene", afslørede han. 'Stående på ANZAC Cove og bare tænker på, at det...
TV-vært Richard Wilkins blev rørt til tårer da han fulgte sin bedstefars ANZAC fodspor. Da han læste sin fars krigsdagbøger, blev han interesseret i at tage til Gallipoli. Han knækkede, da han stod på ANZAC Cove og tænkte på, hvordan 'de stakkels røvhuller fandt sig selv i helvede'