Skriv en fortsættelse til dette afsnit - Tyrrell kæmpede igennem 1980'erne og 1990'erne - holdet slog konsekvent over deres økonomiske vægt efter 1984-kontroversen, på trods af at vinde Colin Chapman Trophy for naturligt-aspirerede konstruktører i 1987 efter Renaults tilbagetrækning det år. Der var en kortvarig genoplivning af formuer i begyndelsen af 1990'erne. Kombinationen af Harvey Postlethwaites revolutionerende anhedrale Tyrrell 019 med høj næse og Jean Alesis fulde debutsæson i 1990 bragte holdet to andenpladser i Phoenix og Monaco <unk> Alesi havde ledet 30 omgange af Phoenix-løbet. Den fransk-sicilianske forlod det næste år til Ferrari, men Honda-motorer og Braun-sponsor i 1991 hjalp Stefano Modena med at få en start i første række i Monaco sammen med Senna og en fin andenplads i 1991 Canadian Grand Prix. Ikke desto mindre faldt holdet langsomt tilbage fra midten af flokken. I 1998 solgte Ken sit hold til British American Tobacco, og holdet blev til British American Racing. Tyrrells sidste F1-point blev scoret af Mika Salo ved Monaco Grand Prix i 1997. Det sidste løb for Tyrrell var Japans Grand Prix i 1998
, hvor Ricardo Rosset undlod at kvalificere sig og holdkammeraten Toranosuke Takagi trak sig tilbage på omgang 28 efter en kollision med Esteban Tueros Minardi. Ken selv forlod holdet efter salget, lige før starten af 1998-sæsonen, efter uenighed med den nye holdchef Craig Pollock over ham at vælge Rosset for sponsorpenge grunde over Jos Verstappen.