Nogle tidlige modeller undlod at tage PSC'er i betragtning og forudså en gradvis global nedbrydning, hvilket er grunden til, at det pludselige antarktiske ozonhul var en overraskelse for mange forskere. Det er mere korrekt at tale om ozonnedbrydning i mellemlatituder snarere end huller. Den samlede ozonkolonne faldt under de værdier, der var gældende før 1980-1980 mellem 1980 og 1996 for mellemlatituderne. I de nordlige breddegrader steg den derefter fra den mindste værdi med omkring to procent fra 1996 til 2009, da de samlede reguleringer og mængden af stratosfæriske stråler faldt i den ekstreme kulde i den arktiske og antarktiske stratosfære.
stærkt for