Efter at have vundet valget i 1922, trådte Bonar Law, dødssyg, tilbage i maj 1923. Selv om de havde et flertal i regeringen, var Toryerne stadig splittede, da mange af dem, der forblev til den bitre ende af den tidligere koalition, havde nægtet at tage stilling i Laws kabinet. Deres fravær forklarer hvorfor den hidtil ukendte Stanley Baldwin skulle blive partileder knap to år efter at han først havde fået en vigtig ministerpost. Baldwin indkaldte til valg i 1923 om spørgsmålet om told, men mistede sit flertal; Ramsay MacDonald dannede en mindretals Labour-regering. Baldwin var tilbage efter at have vundet valget i 1924. Hans anden regering bragte Austen Chamberlain som udenrigsminister, Winston Churchill som finansminister og Neville Chamberlain som sundhedsminister. Baldwin håndterede Generalstrejken i 1926
og vedtog i 1927 loven om faglige tvister for at begrænse fagforeningernes beføjelser. Baldwin tabte valget i 1929 og hans fortsatte lederskab blev udsat for skarp kritik fra pressebaronerne Rothermere og Beaverbrook.