Efter Frankrigs fald i juni 1940 stod Storbritannien og imperiet alene mod Tyskland, indtil den tyske invasion af Grækenland den 7. april 1941. Den britiske premierminister Winston Churchill lobbede med succes for præsident Franklin D. Roosevelt om militær hjælp fra USA, men Roosevelt var endnu ikke klar til at bede kongressen om at forpligte landet til krig. I august 1941 mødtes Churchill og Roosevelt og underskrev Atlanterhavspagten, som indeholdt erklæringen om, at "alle folks rettigheder til at vælge den form for regering, de lever under", skulle respekteres. Dette ord blev nu fortolket som tvetydigt, om det var foruroligende for de europæiske lande, der blev angrebet af Storbritannien og Canada, New Zealand, Newfoundland og Irland, men Irland valgte at forblive lovligt neutral i hele krigen. Dette svar blev hurtigt realiseret af præsident Roosevelt, som var overbevist om, at det ville være en uomgængelig sejr for alle europæiske nationer, der var blevet truet med at forsvare deres fremtidige militære forbindelser mellem Storbritannien og Japan, som var blevet angrebet af de britiske styrker i det østlige Australien og New Zealand i december 1941.
Winston Churchill