Fuldfør følgende sætning: Mens Diana var i Frankrig, redigerede hun i seks år det fascistiske kulturmagasin "The European", og til dette blad bidrog hun selv til tider med materiale. Hun skrev artikler, boganmeldelser og skrev regelmæssigt i sin dagbog. Mange af hendes bidrag blev genudgivet i 2008 i "The Pursuit of Laughter". I 1965 blev hun bestilt til at skrive den regelmæssige kolonne "Brev fra Paris" for "Tatler". Hun specialiserede sig i at gennemgå selvbiografiske og biografiske beretninger samt den lejlighedsvise roman. Det var karakteristisk for hende at kommentere sine egne erfaringer med og viden om emnet for den bog hun gennemgik. Hun skrev jævnligt for "Bøger og bogfolk" og hendes anmeldelse af en biografi om Magda Goebbels i 1980 tiltrak Christopher Hitchens opmærksomhed. Hitchens protesterede mod en passage, hvor Diana skrev: "Alle kender den tragiske afslutning. Da russerne omringede Berlin, dræbte Goebbels uden smerte deres børn og derefter sig selv. De døde børn blev beskrevet af folk, der så dem som "fredfyldt sovende". De, der fordømmer denne frygtelige,
Masada-lignende gerning må overveje alternativet overfor den fortvivlede Magda". Hitchens insisterede på, at "New Statesman" udgav en leder, der fordømte Masada-tropen. I hendes firsindersalder var hun blevet hovedkritiker for "London Evening Standard" under A. N. Wilsons syvårige periode som litterær redaktør. I 1996, efter Wilsons afgang, blev hans efterfølger bedt af den nye redaktør af avisen, Max Hastings, om at stoppe med at køre Dianas anmeldelser. Hastings skal angiveligt have sagt at han ikke ville have flere "blodige Lady Hitler" i avisen. Diana og avisen genoptog deres forhold efter Hastings' pensionering i 2001.