Skriv en fortsættelse til dette afsnit - Mens denne serie af tab til sidst blev brudt, hængte virkeligheden af, hvad der kunne være sket, hvis de fortsatte, over Frankrig. Tiden ville ikke vende fra dem før i september 1792 da franskmændene vandt en afgørende sejr ved Valmy
Forhindre den østrigsk-preussiske invasion. Mens den franske hær havde stabiliseret sig og opnået sejre, da terrorregimet officielt begyndte, virkede presset for at få succes i denne internationale kamp som en retfærdiggørelse for regeringen til at fortsætte sine handlinger. Det var først efter Ludvig XVI's henrettelse og annektering af Rhinlandet, at de andre monarkier begyndte at føle sig truet nok til at danne den første koalition. Koalitionen, der bestod af Rusland, Østrig, Preussen, Spanien, Holland og Sardinien, begyndte at angribe Frankrig fra alle retninger, belejrede og erobrede havne og generobrede områder, som Frankrig havde mistet. Med så mange ligheder til de første dage af de revolutionære krige for den franske regering, med trusler fra alle sider, blev foreningen af landet en topprioritet. Da krigen fortsatte og terrorregimet begyndte, så lederne en sammenhæng mellem terror og sejr. Albert Soboul udtrykte det godt: "Terror, der i begyndelsen var en improviseret reaktion på nederlag, blev, når den var blevet organiseret, et redskab til sejr". Truslen om nederlag og udenlandsk invasion kan have bidraget til at fremskynde terrorens oprindelse, men terrorens rettidige sammenfald med franske sejre tilføjede berettigelse til dens vækst.