I en ung alder begyndte Lopes Vieira at blive involveret i forskellige politiske og borgerrettighedsmæssige sager og blev et entusiastisk medlem af det republikanske parti, der havde til formål at omstyrte det portugisiske monarki. Hun blev også feminist og anarkosyndikalist og deltog i akademikernes strejke mod regeringen i 1907. I 1910 begyndte hun at arbejde som lærer på "Escola-Oficina No 1" i Lissabon. Efter monarkiets fald
i 1910, og på trods af sin ydmyge oprindelse, lykkedes det hende hurtigt at indskrive sig i portugisiske intellektuelle kredse. På den anden portugisiske kongres for fri tænkning mødte hun sin mand, António Pinto Quartin, en brasiliansk intellektuel og aktivist af portugisisk oprindelse. I 1913 rejste hun til Brasilien sammen med sin mand, der var blevet udvist fra Portugal på grund af hans anarkistiske synspunkter. Hun blev der indtil 1915, da familien fik lov til at vende tilbage til Portugal.