Den siddende demokratiske præsident Woodrow Wilson håbede privat på en tredje periode, men partiledere var uvillige til at gennominere den syge og upopulære siddende præsident. Tidligere præsident Theodore Roosevelt havde været den førende kandidat til den republikanske nominering, men han døde i 1919 uden at efterlade en åbenlys arving til sin progressive arv. Da både Wilson og Roosevelt var ude af valgkampen, vendte de store partier sig mod lidt kendte sorte heste kandidater fra staten Ohio, en svingende stat med et stort antal valgmandsstemmer. Cox vandt den demokratiske nationalkonvention i 1920
på den 44. afstemning, besejrer William Gibbs McAdoo (Wilson svigersøn), A. Mitchell Palmer, og flere andre kandidater. Harding fremstod som en kompromiskandidat mellem de konservative og progressive fløjer i partiet, og han sikrede sin nominering på den tiende afstemning i 1920 Republikanernes nationale konvention.