Skriv en fortsættelse til dette afsnit - Beboet af både rutener (ukrainer) og moldaver (rumænere), blev det en del af Kievan Rus' i det 10. århundrede, og af Moldavien i det 14. århundrede. Området har været sparsomt beboet siden palæolitten, hvor flere nu uddøde folkeslag har boet. De tidlige slaver opstod i Bukovina i det 4. århundrede. I det 10. århundrede blev det en del af Kievan Rus, og senere af Fyrstendømmet Galicien. Kievrussens kultur spredte sig i regionen, med den bukovinske kirke administreret fra Kiev indtil 1302, da den gik over til Halych-metropolen. I det 14. århundrede gik Bukovina over til Ungarn. Kong Ludvig I af Ungarn udnævnte Dragoș, Voivode af Moldavien som sin stedfortræder, lette migrationen af rumænerne fra Maramureș og Transsylvanien til territoriet. Derefter boede ukrainere og moldaver sammen i Bukovina og kæmpede sammen mod indtrængere og undertrykkere. Området, der senere blev kendt som Bukovina, var fra 1774 til 1918 en administrativ deling af Habsburgmonarkiet, Det Østrigske Rige og Østrig-Ungarn. Lokalbefolkningen søgte at annektere den historisk rutenske nord til den vestlige ukrainske nationalrepublik i begyndelsen af det 20. århundrede. Rumænien erobrede imidlertid hele provinsen i 1918 og gennemførte en politik for romanisering i regionen. I 1940 blev den nordlige halvdel af Bukovina annekteret.
Det var en overtrædelse af Molotov-Ribbentrop-pagten, en ikke-angrebspagt mellem Nazityskland og Sovjetunionen. Efterfølgende blev regionen midlertidigt genvundet af Rumænien som en allieret af Nazityskland efter sidstnævnte invaderede Sovjetunionen, som dog tog den nordlige del tilbage i 1944. Bukovinas befolkning bestod historisk set "næsten udelukkende af ukrainere i nord og rumænere i syd, mens der i byerne også var en række tyskere, polakker og jøder". I dag er den nordlige del af Bukovina en del af Ukraine, mens den sydlige del er en del af Rumænien.