Skriv en fortsættelse til dette afsnit - Da Romerriget faldt, blev Alsace det område, der tilhørte de germanske alemannere. Alemannerne var landbrugere, og deres germanske sprog dannede grundlaget for nutidens dialekter, der tales langs Øvre Rhinen (alsasisk, alemannisk, svebisk, schweizisk). Klodvig og frankerne besejrede alemannerne i det 5. århundrede e.Kr., hvilket kulminerede med slaget ved Tolbiac
, og Alsace blev en del af Kongeriget Austrasien. Under Klodvigs merovingiske efterfølgere blev indbyggerne kristnet. Elsass forblev under frankisk kontrol, indtil det frankiske rige, efter edene i Strasbourg i 842, formelt blev opløst i 843 ved Verdun-traktaten; Karl den Stores børnebørn delte riget i tre dele. Elsass var en del af Mellemfranken, som blev regeret af den ældste barnebarn Lothar I. Lothar døde tidligt i 855 og hans rige blev delt i tre dele. Den del der blev kaldt Lotharingia, eller Lorraine, blev givet til Lothars søn. Resten blev delt mellem Lothars brødre Karl den skaldede (hersker over det vestfranske rige) og Ludvig den tyske (hersker over det østfranske rige). Kongeriget Lotharingia var dog kortvarigt og blev Lorraine-hertugdømmet i det østlige Franken efter traktaten af Ribemont i 880. Elsass blev forenet med de andre alemannere øst for Rhinen i stamhertugdømmet Schwaben.