Der var et intenst pres på Stanley for at han skulle gøre sin indrømmelse den 14. august. På et lukket møde med delegater fra forsamlingen som deltog i den demokratiske nationalkongres i 1956
Stanley insisterede igen på, at han havde beføjelse til at tilbageholde statsmidler fra ethvert skoledistrikt, der integrerede sig. Men delegat Delamater Davis fra Norfolk (statens største by) sagde, at hans by sandsynligvis ville drive sine skoler uden statsmidler, hvis den fik ordre til at integrere. I midten af august havde 18 lokale skoledistrikter lagt deres budgetter på månedlig basis, så de kunne lukke skoler med kort varsel, hvis de blev beordret til at afskaffe segregering. Men velhavende distrikter som Arlington og Norfolk gjorde det klart, at de ville trodse statens kontrol og integrere. Uden for Southside var der tilsyneladende ikke meget støtte for Stanleys plan. Denne mangel på støtte førte til et skift i Stanleys lovforslag. Oprindeligt havde guvernøren søgt skønsmæssig myndighed til at tilbageholde midler fra integrerede skoledistrikter; nu blev målet automatisk afskærmning.