RF hævdede, at de blodige borgerkrige, militære kup og andre katastrofer, der ramte de nye flertalsherredømme afrikanske stater mod nord, hvoraf mange var blevet korrupte, autokratiske eller kommunistiske enpartistat meget snart efter uafhængigheden, viste, at sorte Rhodesian ledere ikke var klar til at regere. Han var stærkt påvirket af de hvide flygtninge, der var flygtet sydpå fra Congo.
, præsenterede den kaotiske dommedags-scenarier af, hvad sort Rhodesiansk styre i det sydlige Rhodesia kunne betyde, især for det hvide samfund. Tilhængere af RF-standpunktet nedtonede de sorte Rhodesianers klager vedrørende ejendomsret og adskillelse, og argumenterede for, at på trods af den racemæssige ubalance i indenrigspolitikken - hvide udgjorde 5% af befolkningen, men over 90% af de registrerede vælgere - var valgsystemet ikke racistisk, da stemmeretten var baseret på økonomiske og uddannelsesmæssige kvalifikationer snarere end etniske tilhørsforhold. De understregede koloniens stolte krigsforløb på Storbritanniens vegne og udtrykte et ønske om i den kolde krigs kontekst at danne en antikommunistisk, pro-vestlig front i Afrika sammen med Sydafrika og Portugal.