Skriv en fortsættelse til dette afsnit - Efter den skuffende 2005/06 sæson, hvor Blues havde den værste rekord i NHL, fokuserede den nye ledelse på at genopbygge franchisen. Under den nye ledelse installerede Blues straks John Davidson som præsident for hockeyoperationer og flyttede Pleau til en hovedsagelig rådgivende rolle. Den tidligere New York Rangers målmand gjorde straks flere blockbuster-aftaler, hvor han hentede Jay McKee, Bill Guerin og Manny Legace fra fri agentur, og bragte Doug Weight tilbage til St. Louis efter et kort (og produktivt) stopover i Carolina. Weight blev igen handlet i december 2007 til Anaheim Ducks, sammen med en mindre liga spiller, i bytte for Andy McDonald. I begyndelsen af sæsonen 2006/07 så Blues ud til at være konkurrencedygtige i Central Division. Men skader plagede holdet hele sæsonen, og manglen på en bonafide scorer hæmmet dem også. Støtten fra fansen var langsom i første halvdel af kampagnen, og slutningen af kalenderåret blev krydset af en 11-spil tabende serie. Den 11. december 2006 fyrede Blues hovedtræner Mike Kitchen og erstattede ham med tidligere Los Angeles Kings hovedtræner Andy Murray. Davidson installerede også et stærkt udviklingsprogram under chef scout Jarmo Kekalainen, ved hjælp af holdets flåde af høje udkast valg i 2006 og 2007
at udvælge højt omtalte udsigter som T. J. Oshie, Erik Johnson og David Perron. Den 4. januar 2007 havde Blues en rekord på 6<unk>1<unk>3 i deres tidligere ti kampe, hvilket var det bedste i NHL i den periode. På trods af et sundt 24 point spring fra den foregående sæson, belastningen af at spille i en konference, hvor syv hold sluttede med mere end 100 point holdt dem ude af playoffs for andet år i træk.