Henvis til passagen nedenfor og svar derefter på spørgsmålet på samme sprog som passagen:  I sin Timaeus, skrevet omkring 360 f.Kr., nævner Platon "Solen og Månen og fem andre stjerner, som kaldes planeterne". Hans elev Aristoteles gør en lignende sondring i sit værk Om himlene: "Solens og månens bevægelser er mindre end nogle af planeternes". I sit værk Phaenomena, som er en astronomisk afhandling skrevet af filosoffen Eudoxus omkring 350 f.Kr., beskriver digteren Aratus "de fem andre kugler, der blander sig med [stjernebillederne] og hjulet vandrer på hver side af de tolv figurer i Zodiac". I sin Almagest skrevet i det 2. århundrede, henviser Ptolemaios til "Solen, Månen og fem planeter". Hyginus nævner udtrykkeligt "de fem stjerner som mange har kaldt vandrende, og som grækerne kalder Planeta". Marcus Manilius, en latinsk forfatter, der levede på Cæsar Augustus' tid, og hvis digt Astronomica betragtes som en af de vigtigste tekster for moderne astrologi, siger: "Nu er dodecatemorien opdelt i fem dele, for så mange er de stjerner, der kaldes vandrere, som med forbipasserende lysstyrke skinner i himlen". Det eneste syn på de syv planeter findes i Ciceros Scipions drøm, skrevet omkring 53 f.Kr., hvor Scipio Africanus' ånd proklamerer: "Syv af disse sfærer indeholder planeterne, en planet i hver sfære, som alle bevæger sig i modsætning til himlens bevægelse". I sin bog Natural History, skrevet i 77 e.v.t., omtaler Plinius den Ældre "de syv stjerner, som vi på grund af deres bevægelse kalder planeter, skønt ingen stjerner vandrer mindre end de gør". Nonnus, den græske digter fra det 5. århundrede, siger i sin Dionysiaca, "Jeg har orakel af historien på syv tavler, og tavlerne bærer navnene på de syv planeter".  Spørgsmål: I hvilket år blev Platons Timaeus skrevet?
360 f.Kr.