Den spanske forhistoriker Juan Cabre var den første til at studere denne kunst og definerede den som en regional palæolitisk kunst. Vurderingen som palæolitisk blev udfordret af forskellige grunde, herunder det faktum, at der ikke blev afbildet nogen isfæon. Antonio Beltrán Martínez og andre placerer begyndelsen af denne kunst i epipaleolitisk eller mesolitisk, og placerer sin storhedstid i den neolittiske periode.
Antonio Beltrán Martínez