Fuldfør følgende sætning: I begyndelsen betragtede Europas herskere den franske revolution som en intern strid mellem den franske konge og hans undersåtter. Da den revolutionære retorik blev mere strident, erklærede de europæiske monarker, at deres interesser var de samme som Ludvig XVI og hans familie; Pillnitz-erklæringen (27. august 1791) truede med tvetydige, men ret alvorlige konsekvenser, hvis der skulle ske noget med den kongelige familie. Revolutionærernes stilling blev mere og mere vanskelig, og de franske emigranter fortsatte med at agitere for støtte til en kontrarevolution. Den 20. april 1792 erklærede den franske nationalkonvention krig mod Østrig.
Første koalitionskrig (1792 <unk> 98). Frankrig stod over for de fleste europæiske stater, der delte land- eller vandgrænser, samt Portugal og Det Osmanniske Rige. På trods af nogle sejre i 1792 var franske styrker i begyndelsen af 1793 blevet skubbet ud af Belgien, der var et internt oprør i Vendée over værnepligt, udbredt offentlig vrede over gejstlighedens borgerlige forfatning, og den franske konge var netop blevet henrettet. Den franske republiks hære var i en tilstand af forstyrrelse; problemerne blev endnu mere akutte efter indførelsen af masseanmeldelse, "levée en masse", som mættede en allerede nødlidende hær med tusindvis af analfabeter, uuddannede mænd. For franskmændene viste Rhinfelttoget i 1795 sig at være særligt katastrofalt, selv om de havde opnået en vis succes på andre krigsscenarier (se for eksempel Pyrenæerkrigen (1793-95).