Skriv en fortsættelse til dette afsnit - Sharif af Mekka, Husayn ibn Ali, angreb først Medina den 6. juni 1916 CE eller 4 Sha'aban 1334 AH, midt i Første Verdenskrig. Fire dage senere holdt Husayn Medina i en bitter 3-årig belejring, hvor folk stod over for fødevaremangel, udbredt sygdom og masseudvandring. Fakhri Pasha, guvernør i Medina, holdt stædigt på under belejringen af Medina fra 10. juni 1916 og nægtede at overgive sig og holdt på yderligere 72 dage efter våbenhvilen i Moudros, indtil han blev arresteret af sine egne mænd, og byen blev overtaget af Sharifat den 10. januar 1919. Husayn vandt krigen i høj grad på grund af sin alliance med briterne. I forventning om det plyndring og ødelæggelse, der skulle følge, sendte Fakhri Pasha hemmeligt Muhammeds hellige relikvier til den osmanniske hovedstad, Istanbul. Fra 1920 beskrev briterne Medina som "meget mere selvforsynende end Mekka". Efter den store krig blev Meccas sharif, Sayyid Hussein bin Ali, udråbt til konge af en uafhængig Hejaz. Kort efter indgik medinerne i 1924 en hemmelig aftale med Ibn Saud, og hans søn, prins Mohammed bin Abdulaziz erobrede Medina som en del af den saudiske erobring af Hejaz.
den 5. december 1925 (19 Jumada I 1344 AH), som gav plads til hele Hejaz, der blev indarbejdet i det moderne kongerige Saudi-Arabien.