Den standardmekanisme for stjernedannelse er gennem gravitationel kollaps af en kold interstellare sky af gas og støv. Som skyen kontraherer det opvarmes på grund af Kelvin<unk>Helmholtz-mekanismen. Tidligt i processen kontraherende gas hurtigt stråler væk meget af energien, så kollapsen kan fortsætte. Til sidst bliver den centrale region tilstrækkelig tæt til at fange stråling. Følgelig øges den centrale temperatur og tætheden af den kollapsede sky dramatisk med tiden, hvilket sænker sammentrækningen, indtil betingelserne er varme og tæt nok til termonukleare reaktioner kan forekomme i kernen af protostar. For de fleste stjerner, gas og stråling tryk genereret af termonukleare fusionsreaktioner i kernen af stjernen vil det understøtte mod enhver gravitationel sammentrækning.
Det centrale område bliver tæt nok til at fange stråling