I 1930'erne udviklede H.O.R. en dobbeltvirkende to-takts dieselmotor, oprindeligt baseret på den tyske krydser "Leipzig"s MAN-motorer, men med otte cylindre i stedet for syv, udvidet til ni cylindre i den endelige ubådss version. Den dobbeltvirkende konstruktion producerede mere kraft fra en fysisk mindre motor end konventionelle konstruktioner. H.O.R.'s dobbeltvirkende motorer, især dem på USS "Pompano", blev dog berygtede for deres upålidelighed i ubådstyrken, hvor de blev kaldt "horer". På grund af den begrænsede plads, der var til rådighed i ubåderne, blev enten modpiston- eller i dette tilfælde dobbeltvirkende motorer foretrukket for at være mere kompakte. Et iboende problem med dobbeltvirkende cylindre, som skyldes, at stempelstangen reducerer stempelarealet på den ene side, er en ubalance i kraften på hver side af stemplet. H.O.R. motorerne blev plaget af vibrationer og andre problemer som følge heraf. Dette medførte, at drivlinjen blev overbelastet, og at tandhjulene (som selv var blevet fremstillet forkert) mistede tænder, skabte torsjonal vibration og ofte gjorde motoren og tandhjulene uarbejdsdygtige. Som et eksempel på de problemer, som var forårsaget af upålideligheden af H.O.R. motorerne, mindedes kaptajn Charles Herbert Andrews fra USS "Gurnard" om en krigspatrulje til støtte for Operation Torch
"Jeg brugte kun tre, sparede den fjerde til reserve. Da to af dem gik i stykker i Biskajebugten, afbrød jeg patruljen og kom haltende tilbage til Skotland".