Grammens tilbragte de første efterkrigsår i fængsel, idet hans prioriteter i krigstid havde ført til, at han blev betragtet som en kollaboratør. Under verdensudstillingen i 1958
I Bruxelles, hvor det franske sprog på mange måder syntes at have fortrinsret over hollandsk, protesterede Grammans sammen med den flamske folkebevægelse mod begivenhedens francophone karakter. Grammens blev igen anholdt og dømt for at have kastet "pekeieren" på den franske paviljong.