Kortfattet artikel:  Da vi kørte ud af Calvi-stationen, var det daggry, og byens middelalderlige borg, der lå på en udkant, var badet i den rosenrøde glød fra de første solstråler. Jeg trampede langs kysten på den smalsporede jernbane og var på vej ind i bjergene i det centrale Korsika for at tage på en selvstyret vandretur. 'Er du på GR20?' var spørgsmålet på alles læber, så snart de så mine vandringsstøvler. Jeg svarede med et stærkt nej. Sporet, der løber ned ad øens bjergrige rygsøjle, er tilfældigvis den sværeste vandretur i Europa. Den korsiske mouflon, eller bjergfår, er en lettelse på den hårde GR20-vandresti. GR20-stien løber ned ad Korsikas bjergrige rygsøjle og er tilfældigvis den sværeste vandretur i Europa. Jeg havde valgt en meget mildere rute, eller det troede jeg i hvert fald. Jeg fulgte de gamle Sentiers de Transhumance, fodspor, som blev brugt i over 1000 år af hyrder, der førte deres dyr til sommergræsarealer. Det begyndte i den afsidesliggende Golo-dalen, en vild og øde kløft flankeret af barske klipper. Efter at jeg den første morgen havde trampet op ad en stenet udkant højt over dalbunden, begyndte jeg at spekulere over hvad jeg havde taget på mig. I de følgende dage krøb jeg over tørre flodbeder, klatrede over klippefyldte kløfter og klamrede mig fast til kabelrækker mens jeg steg over hængebroer der var vaklende. Overalt hvor jeg kiggede, var udsigten forbløffende. Heldigvis rejste jeg komfortabelt med min bagage, der blev transporteret fra det ene hotel til det næste, så alt hvad jeg havde brug for var en dagesæk og vandflasker fyldt til randen. Golo-dalen, hvor de gamle Sentiers de Transhumance, der blev brugt i mere end 1000 år, begynder. De fleste af stierne var tydeligt markeret med orangefarvet maling, og jeg var udstyret med kort og detaljerede instruktioner. Alligevel var der tidspunkter hvor jeg var håbløst faret vild. Vi boede i alt fra små pensionater til familieejede hoteller. Den første nat jeg stoppede på Casa Balduina, en simpel B&B i Calacuccia, hvor jeg blev hilst velkommen af ejeren Jeanne med Earl Grey te og hjemmelavet...
Sentiers de Transhumance sporet er blevet brugt af hyrde i århundreder. En vej med skiltning er en nemmere løsning end den berømte GR20-vandringsrute. Vi boede i alt fra små herberger til familiedrevne hoteller. I havneby Porto står et genuesisk tårn fra det 16. århundrede som vagt.