Henvis til passagen nedenfor og svar derefter på spørgsmålet på samme sprog som passagen:  Passage: Shakespeare blev ikke æret i sin levetid, men han modtog en stor mængde ros. I 1598 udvalgte gejstlige og forfatter Francis Meres ham blandt en gruppe engelske forfattere som "den mest fremragende" i både komedie og tragedie. Forfatterne af Parnassus-stykkerne på St. John's College, Cambridge, nummererede ham sammen med Chaucer, Gower og Spenser. I Første Folio kaldte Ben Jonson Shakespeare "tidens sjæl, applausen, glæden, vidunderen på vores scene", selv om han andetsteds havde bemærket, at "Shakespeare ønskede kunst". Mellem monarkiets genoprettelse i 1660 og slutningen af det 17. århundrede var klassiske ideer i mode. Som et resultat, kritikere af tiden for det meste bedømt Shakespeare under John Fletcher og Ben Jonson. Thomas Rymer fordømte for eksempel Shakespeare for at blande det komiske med det tragiske. Ikke desto mindre gav digteren og kritikeren John Dryden Shakespeare en høj vurdering og sagde om Jonson: "Jeg beundrer ham, men jeg elsker Shakespeare". I adskillige årtier havde Rymers syn på Shakespeare været dominerende, men i løbet af det 18. århundrede begyndte kritikerne at reagere på Shakespeare på hans egne vilkår og hylde det, de kaldte hans naturlige geni. En række videnskabelige udgaver af hans værker, især af Samuel Johnson i 1765 og Edmond Malone i 1790, bidrog til hans voksende omdømme. I 1800 var han blevet anerkendt som den nationale digter. I det 18. og 19. århundrede spredte hans ry sig også til udlandet. Blandt hans fortalere var forfatterne Voltaire, Goethe, Stendhal og Victor Hugo.  Spørgsmål: Skønt han fik mange roser i sin levetid, var Shakespeare ikke hvad?
æret