Siden oprettelsen i 1945 havde De Forenede Nationers politiske organer ikke diskuteret LGBT-rettigheder (med hensyn til ligestilling uanset seksuel orientering eller kønsidentitet) indtil 1994 gennem den gunstige beslutning i sagen "Toonen v. Australien" af FN's Menneskerettighedskomité, som dikterede, at den internationale konvention om borgerlige og politiske rettigheder fastslår, at love mod homoseksualitet er en krænkelse af menneskerettighederne. Efter dette, i september 1995, blev seksuel orientering et debatemne i forhandlingerne om udkastet til Beijing Platform for Action 1995 på den 4.
- Hvad? Mens det foreslåede sprog om "seksuel orientering" til sidst blev droppet fra teksten, var det første gang, at regeringer tog en offentlig og eksplicit holdning for eller imod inkludering og anerkendelse af seksuel orientering som en del af kvinders ret til at kontrollere deres seksualitet. Desuden blev Beverley Palesa Ditsie på den konference den første åbenlyse lesbiske person til at tale til FN om LGBT-spørgsmål og opfordrede stater til at vedtage resolutioner, der anerkendte seksuel mangfoldighed.