Fuldfør følgende sætning: Jackson tiltrak sig opmærksomheden fra William Morris Agency, et firma, der promoverede hende ved at booke hende i store koncertsale og tv-optrædener med Arthur Godfrey, Dinah Shore, Bing Crosby og Perry Como i 1950'erne. Hendes ærbødighed og positive opførsel gjorde hende attraktiv for progressive producenter og værter, der var ivrige efter at få en sort person med i fjernsynet. Hun dukkede op på
1956 Demokratiske National Convention, stiller en larmende sal med deltagere med "Jeg ser Gud". Miller, der var til stede, var forbløffet over det og bemærkede at "der ikke var et tørre øje i huset da hun kom igennem". Jackson brød ind i filmene som missionær i "St. Louis Blues" (1958) og som begravelsessanger i "Imitation of Life" (1959). Efterspørgslen steg, og hun rejste meget og optrådte 200 gange om året i ti år. Hun og hendes entourage af sangere og ledsagere turnerede dybere ind i Sydstaterne, hvor de havde svært ved at finde sikre, rene steder at sove, spise og købe benzin på grund af Jim Crow-lovene. Nogle gange måtte de sove i Jacksons bil, en Cadillac hun havde købt for at gøre lange ture mere behagelige. Jackson huskede: "De vrede ansigter ved synet af os farvede mennesker, der sad i en fin bil, var skræmmende at se... Vi levede af sække med frisk frugt om dagen og kørte halvdelen af natten, og da jeg skulle synge, var jeg så udmattet at jeg næsten blev svimmel". Jackson begyndte at tage på i vægt. Hun udviklede også nogle besynderlige vaner med hensyn til penge. Som sort kvinde var det ofte umuligt for Jackson at indløse checks uden for Chicago. Hendes kontrakter krævede derfor at hun blev betalt kontant, hvilket ofte tvang hende til at bære titusinder af dollars i kufferter og i undertøj.