Skriv en fortsættelse til dette afsnit - I foråret 1776 så udenrigsminister Vergennes en mulighed for at ydmyge Frankrigs gamle fjende, Storbritannien, og at genvinde territorium tabt under Syvårskrigen ved at støtte den amerikanske revolution. Samme år blev Ludvig overtalt af Pierre Beaumarchais til i al hemmelighed at sende forsyninger, ammunition og våben til oprørerne. Tidligt i 1778 underskrev han en formel alliancestraktat, og senere samme år gik Frankrig i krig med Storbritannien. Da kongen besluttede sig for at gå i krig, på trods af Frankrigs store økonomiske problemer, blev han væsentligt påvirket af alarmerende rapporter efter slaget ved Saratoga, som antydede, at Storbritannien forberedte sig på at gøre store indrømmelser til de tretten kolonier og derefter, allieret med dem, at slå til mod franske og spanske besiddelser i Vestindien. Spanien og Holland sluttede sig snart til franskmændene i en anti-britisk koalition. Efter 1778 skiftede Storbritannien fokus til Vestindien, da forsvaret af sukkerøerne blev betragtet som vigtigere end at forsøge at genvinde de tretten kolonier. Frankrig og Spanien planlagde at invadere de britiske øer selv med Armadaen i 1779
, men operationen gik aldrig videre.