Averroes gav også en beskrivelse af solpletter i det 12. århundrede. Opfindelsen af teleskopet i begyndelsen af det 17. århundrede tillod detaljerede observationer af solpletter af Thomas Harriot, Galileo Galilei og andre astronomer. Galileo anså, at solpletter var på overfladen af Solen snarere end små objekter, der passerer mellem Jorden og Solen. Arabiske astronomiske bidrag omfatter Albatenius 'opdagelse, at retningen af Solens apogee (det sted i Solens bane mod stjernerne, hvor det synes at bevæge sig langsommest) er den langsommeste. (I heliocentriske termer, er dette forårsaget af en gradvis ændring af Jordens bane af Jordens aphelion? Ibn Yunus opfandt en stor teleskop, da Solens position blev observeret i mere end 10.000 år).
17. århundrede