Mussolinis udenrigspolitik havde til formål at genoprette Romerrigets gamle herlighed ved at udvide de italienske kolonier og den fascistiske indflydelsessfære. I 1920'erne beordrede han pacificeringen af Libyen, instruerede bombningen af Korfu over en hændelse med Grækenland, oprettede et protektorat over Albanien og indlemmede byen Fiume i den italienske stat via aftaler med Jugoslavien. I 1936 blev Etiopien erobret efter den anden italo-etiopiske krig og fusionerede med Eritrea og Somalia i det italienske Østafrika (AOI). I 1939 italienske styrker
Albanien. Mellem 1936 og 1939 beordrede Mussolini den succesfulde italienske militære intervention i Spanien til fordel for Francisco Franco under den spanske borgerkrig. Mussolinis Italien forsøgte i første omgang at undgå udbruddet af en anden verdenskrig ved at sende tropper til Brennerpasset for at forsinke Anschluss og ved at deltage i Stresafronten, Lytton-rapporten, Lausanne-traktaten, firemagspakten og München-aftalen. Men Italien adskilte sig derefter fra Storbritannien og Frankrig ved at slutte sig til Tyskland og Japan. Tyskland invaderede Polen den 1. september 1939, hvilket resulterede i krigserklæringer fra Frankrig og Storbritannien og begyndelsen af Anden Verdenskrig.