Efter nederlaget genoptog Bondfield sit arbejde for NUGMW og blev genvalgt til TUC-rådet. I 1926 støttede hun TUC's beslutning om at afholde en
Generalstrejken, og også beslutningen om at aflyse den efter ni dage. Efter Sir Patrick Hastings' afsked i juni 1926 blev Bondfield vedtaget som Labour-kandidat i Wallsend og vandt det efterfølgende valg med et flertal på over 9.000. I mellemtiden havde hun accepteret udnævnelse til Blanesburgh-udvalget, som den konservative regering havde oprettet for at overveje reformer af arbejdsløshedsunderstøttelsessystemet. Hendes private synspunkt om, at ret til ydelser bør være knyttet til bidrag, blev ikke bredt delt i Labour Party eller TUC. Da udvalget fremsatte anbefalinger i denne retning, underskrev hun rapporten, som blev grundlaget for arbejdsløshedsforsikringsloven i 1927. Bondfields tilknytning til denne lovgivning skyggede permanent hendes forhold til arbejderbevægelsen.