De polske legioner var et navn på den polske militærstyrke (den første aktive polske hær i generationer) etableret i august 1914 i Galicien kort efter Første Verdenskrig brød ud mellem de modstridende alliancer af Triple Entente på den ene side (også Det Britiske Rige, Den Franske Republik og Det Russiske Rige); og de centrale magter på den anden side, bestående af Det Tyske Rige og Østrig-Ungarn. Legionerne blev "en grundlæggende myte for skabelsen af det moderne Polen" på trods af deres betydeligt korte eksistens; de blev erstattet af den polske hjælpekorps (PZK) dannelse den 20. september 1916, fusionerede med det polske II Korps i Rusland den 19. februar 1918 for slaget ved Rarańcza mod Østrig-Ungarn, og opløst efter det militære nederlag i slaget ved Kaniów
I maj 1918 mod det tyske kejserrige. General Haller flygtede til Frankrig for at danne den polske hær i Vesten mod den anti-polske tysk-bolsjevikiske traktat.