Kortfattet artikel:  Påsken er enestående på den kristne kalender, et vigtigt punkt i det religiøse års cyklus, og en, der altid har været i stand til at modstå den kommercialisering og kulturkrig, der omgiver julen. Det er delvis fordi påske virkelig handler om hvordan religiøse impulser og mønstre kan virke på måder, der påvirker vores liv. Ikke desto mindre er jeg ofte overrasket over hvor lidt folk, selv dem der formodes at tilhøre den kristne tradition, rent faktisk ved om den såkaldte hellige uge og dens højdepunkt på påskesøndag. I en tid, hvor vores kultur er rystet af spørgsmål om identitet og etik (og tolerance), der har dybe religiøse implikationer, er det værd at stoppe op for at udforske denne afgørende helligdag - og bevidstheden om den menneskelige tilstand, i al dens sorg og herlighed, som den frembringer. Den hellige uge henvender sig jo først og fremmest til dem, der med alvor og intentioner lægger deres sind og hjerte i dens retning. Alligevel må den larm forvirre de tilskuere der undrer sig over hvad det hele betyder. Hvorfor gør kristne så meget ud af denne uge i foråret, og gør så meget ud af påskeweekenden? Der er et udtryk som mange aldrig kommer over, selv ikke blandt kristne: Påske-triduum. Det drejer sig om de tre påskedage, der begynder med langfredag, fortsætter med hellig lørdag og slutter med påskesøndag. Det er helt sikkert en progression, selv om selve ordet - triduum - kan henvise til alle tre dage med bøn. Påske-triduum har en slags stor prolog i den hellige torsdag, den dag hvor Jesus ifølge traditionen fejrede den sidste nadver med sine disciple i det øverste rum i Jerusalem natten før han blev korsfæstet. Idéen om den hellige kommunion begynder med dette måltid, som var et påskemåltid. Jesus var naturligvis jøde, ligesom alle hans disciple var det. Han forsøgte aldrig at udrydde jødedommen og stifte en ny religion. Hans arbejde bestod i at ændre og udvide jødedommen på nye måder. På hellig torsdag laver kristne nogle gange fødder, idet de mindes, at Jesus vaskede sine...
Jay Parini: Når religiøs identitet, etik og tolerance ryster kulturen, er det værd at kigge på budskabet fra hellig uge og påske. Han siger, at disse tre dages rituelle udførelse er en påmindelse om, at den menneskelige tilstand igen og igen bevæger sig gennem mørket ind i lyset.