For at løse krisen skubber forskerne grænserne for normal videnskab i det, Kuhn kalder "ekstraordinær forskning", som er kendetegnet ved sin udforskende karakter. Uden de strukturer, som det dominerende paradigme er afhængig af, skal forskere, der beskæftiger sig med ekstraordinær forskning, producere nye teorier, tankeeksperimenter og eksperimenter for at forklare anomalierne. Kuhn ser praksis i denne fase <unk> <unk> udbredelsen af konkurrerende artikulationer, villigheden til at prøve noget, udtryk for eksplicit utilfredshed, tilflugt til filosofi og debat over fundamentale <unk> som endnu vigtigere end videnskab paradigmeskift.
Den videnskabelige disciplin er i krise.