Skriv en fortsættelse til dette afsnit - Under det mongolske Yuan-dynasti blev der i 1277 oprettet et tilsynsråd for udenrigshandel i byen sammen med dem i Shanghai, Ningbo og Guangzhou. Den tidligere Song-overinspektør Pu Shougeng, en arabisk eller persisk muslim, blev fastholdt til den nye post og brugte sine kontakter til at genoprette byens handel under de nye herskere. Han var i det store og hele en succes, idet han genoprettede en stor del af havnens tidligere storhed, og hans embede blev arveligt i hans efterkommere. Indtil 1280'erne fungerede Quanzhou nogle gange som provinshovedstad for Fujian. Dens befolkning var omkring 455.000 i 1283, og de vigtigste handelsvarer var peber og andre krydderier, ædelstene, perler og porcelæn. Marco Polo skrev, at Yuan-kejsere fik "en enorm indtægt" fra deres 10% told på havnens handel; han kaldte Quanzhous havn "en af de to største havne i verden for handel" og "Østens Alexandria". Ibn Battuta kaldte den simpelthen verdens største havn. Polo bemærkede, at dets tatovører var berømte i hele Sydøstasien. Det var udgangspunktet for Marco Polos tilbagevenden i 1292, hvor han eskorterede den 17-årige mongolske prinsesse Kököchin til hendes forlovede i det persiske Ilkhanat; et par årtier senere var det ankomst- og afrejsepunktet for Ibn Battuta. Kublai Khans invasioner af Japan og Java
sejlede primært fra dens havn. Den islamiske geograf Abulfeda bemærkede i, at byens mure forblev i ruiner fra sin erobring af mongolerne. I midten af 1320'erne bemærkede Friar Odoric byens to franciskanerklostere, men indrømmede, at de buddhistiske klostre var meget større, med over 3000 munke i ét.