I det gamle Rom, mens selvmord oprindeligt var tilladt, blev det senere anset for at være en forbrydelse mod staten på grund af dets økonomiske omkostninger. Aristoteles fordømte alle former for selvmord, mens Platon var ambivalent. I Rom var nogle grunde til selvmord inkluderet frivillig død i en gladiator kamp, skyld over mordet på nogen, for at redde livet på en anden, som et resultat af sorg, fra at blive skammet, og som en flugt fra voldtægt, og af hensyn til at undgå situationer som fysisk lidelse, nederlag eller kriminel forfølgelse. Tilføjelse af person blev dømt til at være en kristen synd, på udkanten af byen, uden gravsten eller marker. Til trods for at det blev betragtet som en acceptabel metode til at håndtere militær nederlag, blev det dog anset for at være en acceptabel metode til at håndtere militær nederlag. I det gamle Rom, mens selvmord oprindeligt var tilladt, blev det senere anset som en forbrydelse mod staten på grund af dets økonomiske omkostninger. Aristoteles fordømte alle former for selvmord, mens Platon var ambivalent.
økonomiske omkostninger