Skriv en fortsættelse til dette afsnit - I begyndelsen af det 20. århundrede voksede socialismen og anarkismen i popularitet i hele Spanien. Der var udbredt utilfredshed i Catalonien, som var stærkt industrialiseret og var en højborg for de anarkosyndikalistiske fagforeninger. En række strejker på grund af lønnedskæringer og som reaktion på militær indkaldelse til den anden Rif-krig i Marokko kulminerede i den tragiske uge (25. juli - 2. august 1909) hvor arbejderne rejste sig i oprør og blev undertrykt af hæren. Den anarkosyndikalistiske Confederación Nacional del Trabajo (CNT) blev dannet i oktober 1910 og opfordrede straks til en generalstrejke, som blev undertrykt af militæret. Yderligere strejker fulgte i 1917 og 1919 midt i den voksende vold mellem politiet og fagforeningerne. Med CNT forbudt blev Federación Anarquista Ibérica (FAI) dannet i 1927 som en hemmelig alliance af affinitetsgrupper under Miguel Primo de Rivera's diktatur. Dens radikale medlemmer, som også var en del af CNT, udøvede en betydelig indflydelse på de andre medlemmer af fagforeningen. Under den Anden Spanske Republik fortsatte anarkisterne med at lede opstande som Casas Viejas-oprøret i 1933 og den asturiske minearbejderstrejke i 1934
som blev brutalt slået ned af Francisco Franco med hjælp fra mauriske tropper.