Gheorghe I. Tătărescu (også kendt som "Guță Tătărescu", med en lidt forældet kæledyrsform af hans fornavn; 2. november 1886 <unk> 28. marts 1957) var en rumænsk politiker, der tjente to gange som premierminister i Rumænien (1934<unk>1937; 1939<unk>1940), tre gange som udenrigsminister ("interim" i 1934 og 1938, udnævnt til kontoret i 1945-1947) og én gang som krigsminister (1934). Tătărescu begyndte sin politiske karriere som samarbejdspartner med Ion G. Duca og blev kendt for sin antikommunisme og med tiden for sine konflikter med PNL's leder Dinu Brătianu og udenrigsministeren Nicolae Titulescu. Under sin første periode i embedet kom han tættere på kong Carol II og førte en ambivalent politik over for den fascistiske Jerngarde og blev i sidste ende medvirkende til at etablere det autoritære og korporatistiske regime omkring National Renaissance Front. I 1940 accepterede han afståelsen af Bessarabien og Nordbukovina.
til Sovjetunionen og måtte træde tilbage.