Præsident Raúl Alfonsín havde arvet en vanskelig arv fra sine militære forgængere, og hans regeringstid var praktisk talt blevet defineret af den udenlandske gæld, Argentinas sidste diktatur havde efterladt. Tegn på, at Alfonsíns Australplan for økonomisk stabilisering fra 1985 var ved at gå i vasken, kostede hans centristiske Radikale Borgerlige Union (UCR) sit flertal i deputeretkammeret (kongressens underhus) og blandt landets 22 guvernørstillinger ved midtvejsvalget i september 1987. De væbnede styrker er modstandere af retssager mod tidligere krænkelser af menneskerettighederne.
og stigende inflation, præsidenten fremskyndede valg fem måneder, nu planlagt til 14. maj 1989. Begge store partier afholdt nationale konventer i maj 1988. UCR nominerede Córdoba-guvernør Eduardo Angeloz, et sikkert, centristisk valg og den mest fremtrædende UCR-figur, der ikke er tæt knyttet til den upopulære præsident Alfonsín. I en foruroligelse, men Carlos Menem, guvernør i den fjerntliggende og tyndt befolkede La Rioja-provinsen, wrested den Justicialist Party nominering fra odds-on kandidaten, Buenos Aires Provinsens guvernør Antonio Cafiero, en politiker tæt på Justicialists 'grundlægger, den afdøde Juan Perón. Cafieros nederlag skyldtes i høj grad CGT's fagforeningsmodstand mod hans peronistiske fornyelsesfraktion; Alfonsín's øverste politiske rådgiver, indenrigsminister Enrique Nosiglia, så igen Menems flamboyance som en mulighed for den kampende UCR.