Skriv en fortsættelse til dette afsnit - Socialistiske modeller og ideer, der går ind for fælles eller offentligt ejerskab, har eksisteret siden oldtiden. Økonomien i det 3. århundrede f.v.t. Mauryan Empire of India, et absolut monarki, er blevet beskrevet af nogle lærde som "et socialiseret monarki" og "en slags statssocialisme" på grund af "nationalisering af industrier". Andre forskere har antydet, at elementer af socialistisk tænkning var til stede i politikken hos de klassiske græske filosoffer Platon og Aristoteles. Mazdak den yngre (død ca. 524 eller 528 e.v.t.), en persisk kommunal proto-socialist, indførte fælles ejendele og forsvarede det offentlige gode. Abu Dharr al-Ghifari, en af Muhammeds ledsagere, er krediteret af flere forfattere som en hovedforløber for islamisk socialisme. Jesu lære beskrives ofte som socialistisk, især af kristne socialister. Der er optegnelser om, at i den tidlige kirke i Jerusalem "påstod ingen, at nogen af deres ejendele var deres egne", selv om mønsteret snart forsvinder fra kirkehistorien undtagen inden for klosterlivet. Den kristne socialisme var en af de grundlæggende tråde i det britiske Labour Party og hævdes at begynde med oprøret
af Wat Tyler og John Ball i det 14. århundrede e.Kr. Efter den franske revolution påvirkede aktivister og teoretikere som François-Noël Babeuf, Étienne-Gabriel Morelly, Philippe Buonarroti og Auguste Blanqui de tidlige franske arbejder- og socialistiske bevægelser. I Storbritannien foreslog Thomas Paine en detaljeret plan om at beskatte ejendomsbesiddere for at betale for de fattiges behov i "Agrarian Justice", mens Charles Hall skrev "The Effects of Civilization on the People in European States", der fordømte kapitalismens virkninger på de fattige i sin tid. Dette arbejde påvirkede Thomas Spences utopiske planer.