Lynch deltog i landevejsløb og tidskørsel, og off-road i cross country, i flere verdensmesterskaber. Hun blev ikke udvalgt til det newzealandske cykelhold til OL i 1992. Hun mente, at det var en fejl at udelade hende, og havde til hensigt at bevise det ved at gøre det godt på det årets Tour de France Féminin. Hun blev sjette i det løb og demonstrerede sin gode form. I 1992 deltog hun i UCI Mountain Bike World Championships i veterankategorien og vandt bronze i både cross country og downhill begivenheder. Da det i 1994 blev annonceret, at mountainbiking skulle blive en olympisk disciplin, fokuserede Lynch på at blive udvalgt til det newzealandske hold. Af den grund skiftede hun fra veteranklassen til eliteklassen ved verdensmesterskaberne. Hun blev New Zealands første repræsentant i en olympisk mountainbike begivenhed
ved de olympiske lege i Atlanta, Georgia. I en alder af 39 år var hun den ældste deltager i begivenheden, men formåede at opnå en ottende plads, hvor hun efterlod to tidligere verdensmestre bag sig. Hun trak sig tilbage fra seriøs konkurrence efter OL, med undtagelse af den første UCI World Cup i april 1997, der blev afholdt i New Zealand. Indtil hun var midt i 40'erne, deltog hun på det højeste niveau i eventyrracing. I løbet af sin indenlandske karriere vandt Lynch mange nationale titler, og var en seriel vinder på premium begivenheder som Karapoti Classic og Coast to Coast.