Henvis til passagen nedenfor og svar derefter på spørgsmålet på samme sprog som passagen:  Passage: Hegels tænkning kan forstås som en konstruktiv udvikling inden for den brede tradition, der omfatter Platon og Immanuel Kant. Til denne liste kunne man tilføje Proclus, Meister Eckhart, Gottfried Wilhelm Leibniz, Plotinus, Jakob Böhme og Jean-Jacques Rousseau. Hvad alle disse tænkere har til fælles, som adskiller dem fra materialister som Epikur og Thomas Hobbes og fra empirikere som David Hume, er, at de betragter frihed eller selvbestemmelse både som reel og som at have vigtige ontologiske implikationer for sjæl eller sind eller guddommelighed. Dette fokus på frihed er det, der genererer Platons opfattelse (i Phaedo, Republikken og Timaeus) af sjælen som en højere eller fyldigere form for virkelighed end de livløse objekter besidder. Mens Aristoteles kritiserer Platons "Former", bevarer han Platons hjørnesten af de ontologiske implikationer for selvbestemmelse: etisk ræsonnement, sjælens højdepunkt i naturens hierarki, kosmos' orden og en antagelse med begrundede argumenter for en primær motor. Kant importerer Platons høje værdsættelse af den individuelle suverænitet til hans overvejelser om moralsk og noumenal frihed samt til Gud. Alle tre finder fælles grundlag for menneskets unikke stilling i tingenes ordning, kendt ved de omtalte kategoriske forskelle fra dyr og livløse genstande.  Spørgsmål: Hvad er Gottfried Leibniz' mellemnavn?
Wilhelm