Skriv en fortsættelse til dette afsnit - Regeringens holdning blev mere og mere desperat. Rygter om et liberalt kup for at vælte Maria Cristina var i overflod i Madrid, hvilket forværrede faren for den karlistiske hær, som nu var inden for rammerne af hovedstaden. De anmodninger om bistand blev ikke ignoreret; Frankrig, der havde erstattet Frankrigs
Charles X' reaktionære monarki med Louis-Philippe' liberale monarki i 1830 var sympatisk over for Cristinos sag. Whig-regeringerne i Viscount Melbourne var ligeledes venlige og organiserede frivillige og materiel hjælp til Spanien. Don Carlos var dog stadig sikker på at han ville lykkes, og han sluttede sig til sine tropper på slagmarken. Mens Zumalacárregui agiterede for et felttog for at tage Madrid, beordrede Carlos sin kommandant til at tage en havn på kysten. I det efterfølgende felttog døde Zumalacárregui efter at være blevet skudt i kalven. Man mistænkte Carlos for at være misundelig på sin generals succeser og politik og for at have ham dræbt.