Skriv en fortsættelse til dette afsnit - 50th Division flyttede op fra Tripoli for at lede angrebet i slaget ved Mareth den 20. marts 1943. Den fjendtlige position var bag Wadi Zigzaou, bred, med næsten uoverstigelige sider højt. Divisionens ingeniører under deres CRE, løjtnant-kolonel C.E.A. Browning, lavede mængder af fasciner og stiger, som de og infanteriet avancerede med'som ved stormen i Badajoz', ifølge RE's historiker. Infanteriet stormede tre eller fire fæstninger og dannede et brohoved. Under nøje afgrænset granatild og omringet af maskingeværer begyndte sapperne at bygge fascinerende dæmninger til kampvogne og køretøjer. Der var meget tab, men de lykkedes med at færdiggøre en dæmning for sporvogne. De var ikke i stand til at forbedre den til hjulkøretøjer, og de første lette kampvogne, der krydsede den, forårsagede så store skader i mudderet, at de tungere kampvogne ikke kunne følge efter. Om natten mellem den 21. og 22. marts forårsagede kraftigt regn en bølge i Wadi, som yderligere beskadigede krydset. De'smadede og udmattede' 50th Divisional RE blev forstærket af Sappers og Miners fra 4th Indian Division, og begyndte arbejdet om aftenen den 22. marts på to nye vejveje, mens fjenden var i modangreb: Wadien var under kraftig nærkamp og den stigende måne skilte mændene, der arbejdede på den fjernere bred. Dæmningerne blev færdiggjort kl. 03.30 den 23. marts under en kraftig spærring forud for endnu et fjendtligt modangreb. Så trak sapperne sig tilbage uden at skynde sig, for ikke at alarmere det forsvarende infanteri. 50th Division var også i forreste linje i angrebet på Wadi Akarit
Den 6. april, da divisionens ingeniører havde til opgave at rydde huller i minefelterne og gøre krydsninger over anti-tank grøften.