Skriv en fortsættelse til dette afsnit - Armadaen var ikke bare en søkampagne. Opbygningen af landstyrker til modstand mod en spansk invasion er blevet beskrevet som en administrativ bedrift af massiv omfang. En undersøgelse foretaget i november og december 1587 viste at 130.000 mænd i militsen, hvoraf 44.000 var medlemmer af de uddannede bander, blev trænet og ledet af erfarne kaptajner og sergenter. I maj 1588 borede Londons bands ugentligt. For at kunne advare om fjendens ankomst blev der bygget fyrtårne, som blev bemandet 24 timer i døgnet af fire mænd. Da fyrene var tændt, kunne 72.000 mænd mobiliseres på sydkysten, med yderligere 46.000 til at beskytte London. For de mange englændere der blev fanget i Armadaen må oplevelsen have været meget dyb og skræmmende. Nogle delte intimiteten ved at holde øje med fyrtårnene, håbet på det bedste, men klar til at tænde deres advarselsbrænde i tilfælde af det værste. Deloney, en silkevæver i London, spillede på deres frygt i sin (1588). Den politiske filosof Thomas Hobbes mindes at hans mor var så bange at hun for tidligt fødte tvillinger, hvoraf han var en. Alle var bange for hvad der kunne ske hvis spanierne invaderede. Fortællinger om plyndringen af Antwerpen
I 1576, hvor spanierne under Sancho d'Avila voldtog, torturerede og myrdede så mange som 17.000 civile, var det græs for dramatikere og pamfletforfattere som George Gascoigne og Shakespeare. Den første mindes at have set civile i Antwerpen drukne, blive brændt eller have tarmene hængende ud som om de var blevet brugt til en anatomilektion. Få englændere, kvinder og børn tvivlede på, at de ville blive udsat for en lignende skæbne, hvis Armadaen var landet.