Skriv en fortsættelse til dette afsnit - I løbet af 1908, da begivenhederne fortsatte med at udfolde sig i Istanbul, mistede Det Osmanniske Rige store dele af sit europæiske territorium. Dette skyldtes både fremmede magters indtrængen og aktiviteten fra imperiets etniske minoriteter: Østrig annekterede Bosnien-Hercegovina
Bulgarien erklærede sig uafhængig, og Grækenland erobrede Kreta. Disse tab dæmpet den folkelige begejstring, der havde fulgt genoprettelsen af parlamentet, mens den åbne politiske debat bragte eksisterende kløfter til overfladen. Muslimerne så den nye regering som impotent over for pres fra de europæiske magter, mens regeringens løfter om at genvinde de tabte områder gjorde mindretal, der håbede på større autonomi eller uafhængighed, foruroligede. En af de største trusler kom fra islamismens tilhængere, som agiterede mod den nye forfatnings sekulære karakter og ligestilling for ikke-muslimer, idet de argumenterede for, at vedtagelsen af vestlig teknologi ikke behøvede at være ledsaget af en afvigelse fra islamisk lov. Dette synspunkt var bredt udbredt i det osmanniske samfund, og islamister kan have haft Abdul Hamids private støtte, på trods af hans proklamationer til fordel for den nye forfatning.