Fuldfør følgende sætning: Bar Kokhba-oprøret (; "Mered Bar Kokhba") var et oprør af jøderne i den romerske provins Judæa, ledet af Simon bar Kokhba, mod Romerriget. Krigen blev udkæmpet omkring 132 og 136 e.Kr. og var den sidste af tre store jødiske-romerske krige. Oprøret udbrød som følge af de religiøse og politiske spændinger, der eksisterede i Judæa siden slutningen af det mislykkede
Første oprør i 66-73 e.Kr. Disse spændinger blev forværret af etableringen af en stor romersk militær tilstedeværelse i Judæa, ændringer i det administrative liv og økonomien, sammen med udbruddet og undertrykkelsen af jødiske oprør fra Mesopotamien til Libyen og Kyrenaika. De nærliggende årsager synes at være opførelsen af en ny by, Aelia Capitolina, på Jerusalems ruiner og opførelsen af et tempel til Jupiter på Tempelbjerget. Kirkefædrene og rabbinsk litteratur fremhæver Rufus' rolle som guvernør i Judæa i at fremprovokere oprøret. Bar Kokhba-oprøret resulterede i en omfattende affolkning af jødiske samfund, mere end under den første jødisk-romerske krig i 70 e.Kr. Ifølge Cassius Dio omkom 580.000 jøder i krigen, og mange flere døde af sult og sygdom. Desuden blev mange jødiske krigsfanger solgt som slaver. De jødiske samfund i Judæa blev ødelagt i et omfang, som nogle forskere beskriver som et folkedrab. Men den jødiske befolkning forblev stærk i andre dele af Palæstina og blomstrede i Galilæa, Golan, Bet Shean-dalen og de østlige, sydlige og vestlige kanter af Judæa. De romerske tab blev også betragtet som tunge. <unk>XXII "Deiotariana" blev opløst efter alvorlige tab. Desuden hævder nogle historikere, at Legio IX Hispanas opløsning i midten af det 2. århundrede kunne have været et resultat af denne krig. I et forsøg på at slette enhver erindring om Judæa eller det gamle Israel, udslettede kejser Hadrian navnet fra kortet og erstattede det med Syria Palaestina.