En bevægelse blev indledt af Antonio Nariño, som var imod spansk centralisme og ledte oppositionen mod Vicekongeriget. Cartagena blev uafhængig i november 1811. I 1811 blev De Forenede Provinser i New Granada proklameret, ledet af Camilo Torres Tenorio. Fremkomsten af to forskellige ideologiske strømninger blandt patrioterne (federalisme og centralisme) gav anledning til en periode med ustabilitet. Kort efter Napoleonskrigene besluttede Ferdinand 7., der for nylig var blevet genindsat på tronen i Spanien, uventet at sende militære styrker
at generobre det meste af det nordlige Sydamerika. Vicekongedømmet blev genoprettet under ledelse af Juan Sámano, hvis regime straffet dem, der deltog i de patriotiske bevægelser, ignorerer de politiske nuancer af juntas. Hævnen udløste et nyt oprør, som i kombination med et svækket Spanien gjorde det muligt for et vellykket oprør ledet af den venezuelanskfødte Simón Bolívar, der endelig proklamerede uafhængighed i 1819. Den pro-spanske modstand blev besejret i 1822 i det nuværende Colombia og i 1823 i Venezuela.