Alle forhandlingerne var hemmelige, og Berlin og Wien indså ikke, at de havde mistet en allieret. Som følge heraf, da den første verdenskrig brød ud i juli 1914, meddelte Italien, at Triple Alliancen ikke gjaldt, erklærede sig neutral og forhandlede den bedste tilgængelige aftale. Storbritannien og Frankrig mente, at italiensk militærstyrke ville være en fordel, og tilbød Italien store områder af Østrig og Det Osmanniske Rige. Italien sluttede sig ivrigt til de allierede i begyndelsen af 1915. Begge lande var blandt de "Big Four". Italien deltog i det andet slag ved Marne
og den efterfølgende Hundrede Dages Offensiv på Vestfronten, mens få franske soldater deltog i Slaget ved Piave-floden og Slaget ved Vittorio Veneto på den italienske front. Reaktionen i Italien på forskellen mellem løfterne fra 1915 og de faktiske resultater af Versailles-traktaten fra 1919 og Entente-forræderiet var yderst negativ; den intense utilfredshed, mobiliseret af veteraner, førte til overtagelsen af den italienske regering af fascister ledet af Benito Mussolini.