Kortfattet artikel:  Arsenal, for en forandring, udført med et spor af disciplin. De spillede med poise. For en gangs skyld nægtede Arsene Wenger's hold at lade sig lokke ind i den hurtige jagt efter ære. De gjorde det på en fornuftig måde. Det har ikke altid været tilfældet. Måske var der blevet lært noget af angrebene mod den lette brigade tre uger tidligere. Femten år i træk i Champions League knockout fodbold og stadig lære vigtige lektioner. Taler om langsom på optagelsen. Sådanne kvaliteter bør være indgroet i klubbens struktur på dette tidspunkt. Arsene Wenger ser på sin side vinde i Monaco - men det var ikke helt nok til at komme videre til de sidste otte. Olivier Giroud gav Gunners håb, og sluttede med aplomb for at øge nerverne blandt hjemmeholdet. Aaron Ramsey gik ned fra bænken for at få fat i en løs bold i kassen for at udjævne kampen. Efter fiaskoen på Emirates Stadium i første omgang lærte de ikke at gentage deres fejltagelser, men det gav dem intet. Wenger's hold holdt clean sheet og scorede to gange mod et forsvar, der kun havde givet en enkelt mål i sine tidligere 12 hjemmekampe, men det var meningsløst. I stedet var her endnu en spektakulær nær-miss til at arkivere væk i samlingen. Der var Robin van Persie's røde kort og Nicklas Bendtner's sene chance i Barcelona og den 2-0 sejr i München mod Bayern, en carbon kopi af dette tie, for to år siden. Der var Lionel Messis fire mål i 2010, da Pep Guardiola's Barca var på deres højdepunkt, straffen, der blev indrømmet af Kolo Toure ved Liverpool og en nær-miss mod AC Milan, da Wenger rasede på dommeren, efter at have tabt med fire på San Siro. Igen var der "hvad hvis". Hvad hvis Alexis Sanchez havde fået en straf i stedet for at blive anholdt for dykning? Hvad nu hvis Danny Welbecks skud ikke havde ramt Aymen Abdennour og afledt sig inden halvleg? Hvad hvis Danijel Subasic ikke havde kløet den ud af det øverste hjørne i de sidste minutter? Hvad nu hvis Arsenal lærte at klare to-benede knockout-ligninger mod en dygtig modstander?
For en forandring, Arsenal udført med et spor af disciplin. De spillede med poise. For en gangs skyld nægtede Arsene Wenger's hold at lade sig lokke ind i den hurtige jagt efter ære. Wenger's spillere viste sig at være mere modne end man kan se i det ynkelige første omgang. Olivier Giroud beviste også, at en aften med spildte muligheder var noget af en aberration midt i en varm formstrimmel.