Skriv en fortsættelse til dette afsnit - Sammen med Ioan Russu-Șirianu grundlagde han den kulturelle liga for alle rumæneres enhed i 1891. Han var medlem af "Tribunist"-fløjen (såkaldt efter "Tribuna") i det rumænske nationalparti (PNR), som stærkt støttede offentliggørelsen af det transsylvanske memorandum. Især gennem sine skrifter i "Sămănătorul" og "Luceafărul" blev han forbundet med en radikal nationalistisk ideologi, der passede til de to tidsskriftes pan-rumænsk. En glødende patriot, der ofte drejede sig ind i en eksklusiv chauvinisme, udgav han "Românismul" ("Romanianisme") fra 1913 til 1914, der tegner en kontrast mellem hans Pan-rumænske udsigter og Pan-Slavisme samt Pan-Germanisme. En fremtrædende antisemit udgav han "Românii și Ovreii" ("Rumænerne og jøderne") i 1913. Ved udbruddet af Første Verdenskrig talte han sammen med sine landsmænd Octavian Goga og Vasile Lucaciu for Rumæniens neutrale indtræden i krigen på de allieredes side. Efter at Bukarest blev besat
af Centralmagterne i 1916, hans løst snak om et forestående tysk nederlag førte til hans fordømmelse og arrestation, i begyndelsen af juni 1917. Han blev først holdt i Săveni, hvorefter han blev taget som gidsel og deporteret til Troyan i Bulgarien. På trods af at hans storebror forbød for ham, blev han fængslet i ni måneder før han blev løsladt nær krigens afslutning. Derefter vendte han tilbage til sin post som gymnasiedirektør, som han holdt indtil november 1919.