Skriv en fortsættelse til dette afsnit - Næsten alle islamiske magter derefter fulgte Ghaznavids praksis med at bruge persisk som et hofligt sprog. Delhi blev et vigtigt center for persisk litterær kultur i Hindustan fra det 13. århundrede og fremefter, med etableringen af Delhi Sultanatet af post-Ghurid Mamluks. De successive Khiljis og Tughluqs sponsorerede mange litteraturstykker på sproget; den berømte digter Amir Khusrow producerede meget af sit persiske værk under deres beskyttelse. Mellem det 13. og 15. århundrede opmuntrede de tyrkiske herskere i Delhi-sultanatet fremtrædende persisktalende personligheder (såsom digtere, skriftkloge og hellige mennesker) til at flygte til delkontinentet og gav dem land til at bosætte sig i landdistrikterne. Denne strøm blev forøget af de mongolske erobringer af den persisk-islamiske verden
, da mange persiske elite søgte tilflugt i Nordindien. Derfor etablerede det persiske sprog sig i hoffet og litteraturen, men også gennem en betydelig befolkning, der ofte var forbundet med islamisk adel. Delhi-sultanatet var i høj grad drivkraften bag udbredelsen af persisk, da dets grænser strakte sig dybt ind i subkontinentet. I kølvandet på dets gradvise opløsning, vedtog de forskellige udvækster af imperiet i regioner så langt som Deccan og Bengalen persisk.