Skriv en fortsættelse til dette afsnit - Rumæniens indtræden i krigen i august 1916 udløste store forandringer for tyskerne. General Erich von Falkenhayn blev afskediget og sendt til at lede Centralmagternes styrker i Rumænien, hvilket muliggjorde Hindenburgs efterfølgende magtovertagelse. På grund af at skulle kæmpe mod alle centralmagterne på den længste front i Europa (1.600 km) og med lidt udenlandsk hjælp (kun 50.000 russere hjalp 650.000 rumænere i 1916) blev den rumænske hovedstad erobret.
i december. Vlaicu III blev også fanget og sendt til Tyskland, hvor han sidst blev set i 1942. Den rumænske administration etablerede en ny hovedstad i Iași og fortsatte med at kæmpe på de allieredes side i 1917. På trods af at være relativt kortvarig, gav det rumænske felttog i 1916 de vestlige allierede en betydelig pusterum, da tyskerne ophørte med alle deres andre offensive operationer for at håndtere Rumænien. Efter at have lidt et taktisk nederlag mod rumænerne (hjælpet af russerne) i juli 1917 ved Mărăști, indledte centralmagterne to modangreb, ved Mărășești og Oituz. Den tyske offensiv ved Mărășești blev alvorligt besejret, og tyske fanger fortalte senere deres rumænske fangere, at de tyske tab var ekstremt tunge, og at de "ikke havde stødt på så stiv modstand siden slaget ved Somme og Verdun". Den østrig-ungarske offensiv ved Oituz mislykkedes også. Den 22. september blev det østrigsk-ungarske flodovervågningsfartøj "Enns"-klasse SMS "Inn" sænket af en rumænsk mine nær Brăila. Efter at Rusland havde underskrevet Brest-Litovsk-traktaten og droppet ud af krigen, blev Rumænien efterladt omringet af centralmagterne og underskrev til sidst en lignende traktat den 7. maj 1918. På trods af at være tvunget til at afstå jord til Østrig-Ungarn og Bulgarien, endte Rumænien med en netto gevinst i territorium på grund af Unionen med Bessarabien. Den 10. november indgik Rumænien igen i krigen og kæmpede en krig med Ungarn, der varede indtil august 1919.