Skriv en fortsættelse til dette afsnit - Den 24. februar 1880 sejlede ca. 11.000 mand i 19 skibe, beskyttet af "Blanco Encalada", "Toro" og "Magallanes" og to torpedobåde, fra Pisagua. To dage senere, den 26. februar, ankom chileanerne ud for Punta Coles, nær Pacocha i Ilo. Landingen tog flere dage, men mødte ingen modstand. Den peruvianske kommandant, Lizardo Montero, nægtede at forsøge at drive chileanerne væk fra broen, som chileanerne havde forventet. Den 22. marts besejrede 3.642 chilenske tropper 1.300 peruvianske tropper i slaget ved Los Ángeles og afskærmede enhver direkte peruviansk forsyning fra Lima til Arica eller Tacna (forsyning var kun mulig via den lange vej, via Bolivia). Efter slaget ved Los Ángeles var der kun tre allierede stillinger tilbage i det sydlige Peru: General Leyvas 2. armé ved Arequipa (herunder nogle overlevende fra Los Ángeles), Bolognesi' 7. og 8. division ved Arica og ved Tacna den 1. hær. Disse styrker var under Camperos direkte kommando. Men tallene viste sig at være meningsløse, da peruanerne ikke var i stand til at koncentrere tropper eller endda at flytte fra deres garnisoner. Efter at have krydset ørkenen ødelagde den chilenske hær (14.147 mand) den 26. maj den allierede hær på 5.150 boliviere og 8.500 peruviere i slaget ved Tacna
- Hvad? Behovet for en havn i nærheden af hæren for at forsyne og forstærke tropperne og for at evakuere de sårede tvang den chilenske kommando til at koncentrere sig om den resterende peruvianske fæstning i Arica. Den 7. juni, efter slaget ved Arica, faldt den sidste peruvianske bastion i Tacna-departementet. Efter kampagnen i Tacna og Arica ophørte de peruvianske og bolivianske regulære hære stort set med at eksistere, og Bolivia forlod effektivt krigen.