Skriv en fortsættelse til dette afsnit - Karl 10. døde i februar 1660. Tre måneder senere blev krigen afsluttet med traktaten i København. Karl's søn og efterfølger, Karl XI, var kun fem år gammel, da hans far døde, så et regentskab under ledelse af dronningmoderen Hedvig Eleonora overtog magten, indtil han blev myndig. Sverige var kommet tæt på at få kontrol over handelen i Østersøen, men krigen afslørede behovet for at forhindre dannelsen af en magtfuld anti-svensk alliance, der omfattede Danmark. Der var nogle succeser i udenrigspolitikken, især den anti-franske Triple Alliance af England, Sverige og Den Hollandske Republik. I begyndelsen af 1672 havde Sverige forbedret sine forbindelser med Frankrig nok til at danne en alliance. Samme år angreb kong Ludvig XIV den hollandske republik, og i 1674 blev Sverige presset til at deltage i krigen ved at angribe republikkens nordlige tyske allierede. Frankrig lovede at betale Sverige desperat nødvendige krigssubsidier på betingelse af, at det gik i kraft på Brandenburg. En svensk hær på 22.000 mand under Carl Gustaf Wrangel rykkede ind i Brandenburg i december 1674 og led et mindre taktisk nederlag i slaget ved Fehrbellin
i juni 1675. Skønt nederlaget ikke havde nogen militær betydning, forringede det det ry for næsten uovervindelighed, som de svenske våben havde haft siden Trediveårskrigen. Dette gav Sveriges fjender mod, og i september 1675 var Danmark, Republikken Holland og Det Hellige Romerske Rige i krig med Sverige og Frankrig.