Efter afslutningen af den russisk-japanske krig i 1905 med Portsmouth-traktaten blev den sydlige halvdel af Sakhalin officielt japansk territorium og blev omdøbt til Karafuto, hvilket fik en tilstrømning af japanske bosættere der. Japanerne bosatte sig i den nordlige halvdel af Karafuto; efter at Japan indvilligede i at give denne halvdel tilbage til Sovjetunionen, kan nogle have valgt at forblive nord for den sovjetiske kontrollinje. Men de fleste ville forblive på japansk territorium indtil de sidste dage af Anden Verdenskrig, da hele Sakhalin kom under sovjetisk kontrol som en del af
Sovjetunionens invasion af Manchuriet; de fleste japanere flygtede fra den fremrykkende Røde Hær, eller vendte tilbage til Japan efter den sovjetiske overtagelse, men andre, hovedsageligt militærpersonale, blev taget til det russiske fastland og tilbageholdt i arbejdslejre der. Endvidere blev omkring 40.000 koreanske bosættere, på trods af at de stadig havde japansk statsborgerskab, nægtet tilladelse af den sovjetiske regering til at transitere gennem Japan for at vende hjem til deres hjem i den sydlige halvdel af den koreanske halvø. De blev bedt om enten at tage nordkoreansk statsborgerskab eller sovjetisk statsborgerskab. De blev kaldt sakhalinske koreanere og var fanget på øen i næsten fire årtier.