Kortfattet artikel:  En anden slags vejr af William Waldegrave. I begyndelsen af Falklandskrigen i 1982 stod William Waldegrave, der dengang var juniorminister i Margaret Thatchers regering, i Underhuset, da han så Thatcher og hendes entourage af "toadies" marchere mod ham. Han følte sig tvunget til at sige noget, så da den amerikanske udenrigsminister Alexander Haig på det tidspunkt forsøgte at mægle en britisk "udsalg" til argentinerne, spurgte han: "Hvor står amerikanerne, premierminister?" "Jeg ved det ikke, William", svarede han straks. Men jeg ved, hvor de vil stå. Jeg håber, at David Cameron kan handle så utvetydigt med Det Hvide Hus, men det har ingen af Thatcher's efterfølgere gjort, mindst af alt den ynkelige Tony Blair, som Waldegrave sammenligner med Ted Heath. Margaret Thatcher (til højre) siges engang at have slået Norman Tebbit (til venstre) med en knurrende bemærkning i Waldegraves forsvar. Dette er overraskende, for Waldegrave var en lidenskabelig Heath loyalist før overføre sin troskab til Thatcher. Men han har helt sikkert ret, når han hævder, at Heath's store skuffelse i livet var, at det patriotiske, liberale konservative parti, som han troede så inderligt på - ham og familien - ikke vendte hans hengivenhed. Og i den henseende Waldegrave er mindet om Blair, der "oprigtigt troede" og tror "at han skabte en familie kaldet New Labour, der elskede ham". Faktisk var det succes, som New Labour elskede, ikke Blair. Denne optagende memoir indeholder nogle gode sladder som en modvægt til Waldegrave's indsigtsfulde politiske analyse. Tilbage til Heath, husker han en af de gamle curmudgeon's middagsfester <unk> <unk>ikke lejligheder for megen munterhed <unk> hvor Emma Soames legende forsøgte at livlige procedurer med en anekdote om sin bror Nicholas, der lige var blevet udvalgt til at konkurrere en hård plads i Glasgow. På et støjende udvælgelsesmøde, meget anderledes end noget andet i hjemlandet, var den kommende MP blevet grebet af lapperne og...
Waldegrave voksede op privilegeret ikke kun socialt men intellektuelt. Han var en Heath loyalist før overføres til hans loyaliteter til Thatcher. Fra en tidlig alder, hans ambition var at stige til højt politisk embede. Thatcher kunne lide ham og gjorde ham til sundhedsminister.