Skriv en fortsættelse til dette afsnit - I slutningen af middelalderen blev der bygget større og kraftigere kanoner, og de blev spredt over hele verden. Da de ikke var effektive til at bryde igennem de nyere befæstninger som følge af udviklingen af kanoner, blev belejringsmaskiner som belejringstårne og trebuchets mindre udbredt. Men træ "batteri-tårne" påtog sig en lignende rolle som belejring tårne i krudtetalderen, såsom den, der blev brugt ved belejringen af Kazan.
i 1552, som kunne rumme ti store kaliber kanoner, i tillæg til 50 lettere stykker. En anden bemærkelsesværdig effekt af kanoner på krigsførelse i denne periode var ændringen i konventionelle befæstninger. Niccolò Machiavelli skrev: "Der er ingen mur, uanset dens tykkelse, som artilleri ikke vil ødelægge på få dage". Selv om borge ikke blev gjort forældede af kanoner, faldt deres brug og betydning på slagmarken. I stedet for majestætiske tårne og merloner blev de nye fæstningsmure tykke, vinklede og skrå, mens tårnene blev lave og stramme; der blev også i stigende grad brugt jord og mursten i bryster og reduter. Disse nye forsvar blev kendt som bastionforter, efter deres karakteristiske form, som forsøgte at tvinge enhver fremrykning mod den direkte ind i kanonernes skydningslinje. Nogle af disse havde kanonbatterier, som for eksempel House of Tudors Device Forts i England. Bastioner erstattede snart slotte i Europa, og til sidst også slotte i Amerika.