Skriv en fortsættelse til dette afsnit - Tyske forsøg på at bryde igennem mislykkedes i de to slag ved Ypres (1st/2nd) med store tab. En række allierede offensiver i 1915 mod tyske stillinger i Artois og Champagne
resulterede i store allierede tab og små territoriale ændringer. Den tyske stabschef Erich von Falkenhayn besluttede at udnytte de defensive fordele, der havde vist sig i de allieredes offensiver i 1915, ved at forsøge at lokke Frankrig til at angribe stærke defensive stillinger nær den gamle by Verdun. Verdun var en af de sidste byer, der holdt stand mod den tyske hær i 1870, og Falkenhayn forudsagde, at franskmændene af national stolthed ville gøre alt for at sikre, at den ikke blev taget. Han forventede, at han kunne tage stærke defensive positioner i bakkerne med udsigt over Verdun på den østlige bred af Meuse-floden for at true byen, og at franskmændene ville lancere desperate angreb mod disse positioner. Han forudsagde at de franske tab ville være større end de tyske, og at Frankrigs fortsatte engagement i Verdun ville "bløde den franske hær hvid". I 1916 begyndte slaget ved Verdun, med de franske stillinger under konstant beskydning og giftgasangreb og med store tab under angrebet af overvældende store tyske styrker. Men Falkenhayns forudsigelse om et større forhold mellem franske dræbte viste sig at være forkert, da begge sider led store tab. Falkenhayn blev erstattet af Erich Ludendorff, og uden succes i sigte trak den tyske hær sig ud af Verdun i december 1916 og slaget sluttede.