Skriv en fortsættelse til dette afsnit - Efter den osmanniske sejr ved Maritsa (1371)
, begyndte osmannerne ikke straks med reelle erobringer på Balkan, men styrkede deres positioner og stoppede for at udbrede deres indflydelse og skabe grundlag for yderligere fremskridt. De ønskede ikke at forårsage en vedvarende kamp fra en kristen alliance, indtil de var helt sikre, så i begyndelsen var de tilfredse med, at de balkanske magnatfamilier anerkendte deres suverænitet og betalte dem hyldest for at øge osmanniske økonomiske ressourcer. På den måde tog de ikke Vukašin's provins, men indvilligede i at lade hans søn og arving Marko regere i Makedonien-regionen, med sædet i Prilep (Pelagoniens fremste befæstning). I den nordlige del af Vukašin's provins ejede Markos yngre bror Andrijaš ejendomme. Vukašins efterfølgere kæmpede med deres vestlige og nordlige serbiske naboer, som efter Vukašins død skyndte sig for at overtage hans ejendele.