Skriv en fortsættelse til dette afsnit - Den katolske avis "Esprit" kritiserede Pétain for hans antisemitiske love, og avisen blev undertrykt. De franske biskopper var i begyndelsen forsigtige med at tale imod den dårlige behandling af jøderne. I 1997 udstedte den franske kirke en "bekendelse af omvendelse" for denne fremgangsmåde. Kort efter at Pacelli var blevet pave, fremsatte Vichy-Frankrig antisemitiske dekreter. Vichy's ambassadør i Vatikanet, Léon Bérard, rapporterede til sin regering, at efter at have talt med de kompetente myndigheder havde Den hellige Stol ingen uoverstigelige vanskeligheder med dette og ikke havde til hensigt at blive involveret. Under krigen opfordrede kardinal Tisserant Vatikanet til kraftigt at fordømme nazismen ved navn. Efter Velodrom d'Hiver-arrestationen
Efter at have modtaget et brev fra den nordlige forsamling af kardinaler og ærkebiskopper om Jødernes død den 15. juli 1942, sendte den nordlige forsamling af kardinaler og ærkebiskopper et protestbrev til Petain, og efter rundsøgninger af jøder i Vichy-Frankrig i 1942 fordømte flere biskopper, ærkebiskop Saliège af Toulouse, biskop Théas af Montauban, kardinal Gerlier (erkebiskop af Lyon), monsieur Edmund Vansteenberghe fra Bayonne og monsieur Moussaron af Albi, rundsøgningerne fra prædikestolen og sognefordelingen, i trods for Vichy-regimet. Tusindvis af præster, nonner og lægfolk hjalp franske jøder ved at beskytte et stort antal i klostre, kostskoler, presbyterier og familier. Ifølge "The New York Times" "bidrog disse kirkens mænds trodsige indstilling efter 1942 til at tre fjerdedele af Frankrigs jødiske befolkning overlevede, mange af dem beskyttet af franske katolikker". Franske katolske religiøse blandt de retfærdige blandt nationerne omfatter: den kapucinske munk Père Marie-Benoît, kardinal Gerlier, ærkebiskoppen af Toulouse Jules-Géraud Saliège og biskop af Montauban Pierre-Marie Théas.