Han ankom til den vestlige front med rang af kaptajn, og ledte et "mest strålende" raid på tyske skyttegrave nær Fleurbaix, og selv om han blev alvorligt såret i hovedet, holdt han fast ved sin kommando, indtil operationen blev afsluttet med succes. For sine handlinger blev han udnævnt til Companion of the Distinguished Service Order (DSO), den næsthøjeste pris for tapperhed af officerer. Da han vendte tilbage fra hospitalet, blev han forfremmet til major, og var i midlertidig kommando over sin bataljon under det andet slag ved Bullecourt i maj 1917. I juli blev han forfremmet til oberstløjtnant og udnævnt til at lede 10. bataljon. Han ledte den enhed under slaget ved Menin Road Ridge.
I september blev han udnævnt til Companion of the Order of St Michael and St George i juni 1918. Måske var hans største præstation at fange Merris i juli, for hvilket han blev tildelt en bar til sin DSO, igen for tapperhed. Han fortsatte med dygtigt at lede sin bataljon gennem hundrede dages offensiven og op til våbenhvilen den 11. november. Under krigen blev han ud over de allerede nævnte dekorationer tildelt den franske Croix de guerre og blev nævnt i udsendelser fem gange.