Skriv en fortsættelse til dette afsnit - Tværstatsløsningen er blevet et stort set dogme i de officielle israelske-palæstinensiske drøftelser: Det var grundlaget for Madrid-konferencen
(1991), Oslo-aftalerne (1993), interimsaftalen (1995), Hebron-protokollen (1997), Wye River-memorandummet (1998) og det såkaldte "road map" (2002). Disse aftaler er imidlertid afvist af forskellige fraktioner på den palæstinensiske side, især Hamas, den palæstinensiske islamiske jihad og Folkefronten for Palæstinas Befrielse. Oslo-aftalerne blev aldrig fuldt ud vedtaget og gennemført af begge parter. Efter den anden intifada i 2000 mener mange, at to-statsløsningen i stigende grad mister sin gennemførlighed.