Det var det negative resultat af et berømt eksperiment, der krævede indførelse af længdekontraktion: Michelson-Morley-eksperimentet (og senere også Kennedy-Thorndike-eksperimentet). I speciel relativitet er dens forklaring som følger: I sin hvileramme kan interferometeret betragtes som i hvile i overensstemmelse med relativitetsprincippet, så lysets udbredelsestid er den samme i alle retninger. Selv om i en ramme, hvor interferometeret er i bevægelse, skal den tværgående stråle krydse en længere, diagonal bane i forhold til den ikke-bevægelige ramme, hvilket gør dens rejsetid længere, er den faktor, hvormed den longitudinale stråle ville blive forsinket ved at tage L/c-v) & L/c+v) for henholdsvis fremadgående og bagudgående rejser, endnu længere. Derfor skal interferometeret i længdekontraktionsretningen antages at være uafhængig, for at både hvilehastigheden og den ronde bevægelsestid forblive lig med den eksperimentelle bevægelsesvej.
Interferometeret kan i sin hvilemåling betragtes som i hvilemåling i overensstemmelse med relativitetsprincippet, således at lysets udbredelsestid er den samme i alle retninger