Skriv en fortsættelse til dette afsnit - I 1529 blev Wien belejret af osmanniske tyrkere for første gang (den første tyrkiske belejring
), dog uden held. Byen, der var beskyttet af middelaldermure, kunne knap nok modstå angrebene, indtil epidemier og en tidlig vinter tvang tyrkerne til at trække sig tilbage. Belejringen havde vist, at der var behov for nye befæstninger. Efter planer af Sebastian Schrantz blev Wien udvidet til en fæstning i 1548. Byen var forsynet med elleve bastioner og omgivet af en grøft. Der blev skabt en glacis omkring Wien, en bred stribe uden bygninger, som tillod forsvarerne at skyde frit. Disse befæstninger, der tegnede sig for den største del af byggeaktivitet i det 17. århundrede, blev afgørende i den anden tyrkiske belejring i 1683, da de tillod byen at opretholde sig i to måneder, indtil den tyrkiske hær blev besejret af hæren ledet af den polske konge John III Sobieski. Dette var vendepunktet i de tyrkiske krige, da det osmanniske rige blev skubbet tilbage mere og mere i de følgende årtier.