I betragtning af Saviges manglende erfaring fik 17. infanteribrigade en kompliceret rolle i krigen.
Slaget ved Bardia. Mens 2. 6. infanteribataljon demonstrerede til højre, forsøgte 2. 5. infanteribataljon, forstærket af en del af 7. infanteribataljon, at følge op på 16. infanteribrigades angreb, med resten af 2. 7. i reserve. Brigaden måtte bevæge sig i fire retninger på én gang. Planen gik hurtigt galt, da især 2/5'eren led en række uheld. Ved mørkets frembrud var oberst Frank Berryman, stabschefen for divisionen, nået til den konklusion, at 17. infanteribrigade var blevet for træt og uorganiseret til yderligere indsats. Dette var kun delvist på grund af fjendens aktion; resten skyldtes Berrymans egen plan, som havde spredt brigaden og givet den utilstrækkelig pansret og i de sidste faser artilleristøtte. Savige bar også en del af skylden, for ikke at sikre, at hans underordnede forstod og udførte planen.