Skriv en fortsættelse til dette afsnit - Mens pre-dreadnoughts blev vedtaget over hele verden, var der ingen sammenstød mellem pre-dreadnought slagskibe indtil slutningen af deres dominansperiode. Den første kinesisk-japanske krig i 1894-95 påvirkede udviklingen af før-dreadnought, men dette havde været et sammenstød mellem kinesiske slagskibe og en japansk flåde bestående hovedsagelig af krydsere. Den spansk-amerikanske krig i 1898 var også en mismatch, med den amerikanske pre-dreadnought flåde, der engagerede spanske kystbatterier ved San Juan og derefter en spansk eskadrille af pansrede krydserbåde og destroyere i slaget ved Santiago de Cuba. Ikke før den russisk-japanske krig i 1904-05 var før-dreadnoughts engageret på lige fod. Dette skete i tre slag: den russiske taktiske sejr under slaget ved Port Arthur den 8. og 9. februar 1904, det ubeslutsomme slag ved Det Gule Hav
Den 10. august 1904 og den afgørende japanske sejr i slaget ved Tsushima den 27. maj 1905. Disse slag vendte de fremherskende teorier om, hvordan søslag ville blive udkæmpet, da flåderne begyndte at skyde på hinanden på langt større afstande end før; søværnsarkitekter indså, at dybtgående ild (eksplosive granater, der faldt på deres mål stort set ovenfra, i stedet for fra en bane tæt på vandret) var en meget større trussel, end man havde troet.