Kortfattet artikel:  (CNN) Den israelske premierminister Benjamin Netanyahus nylige tale til den amerikanske kongres har fået uforholdsmæssig stor opmærksomhed i medierne over hele verden: lederen af Amerikas vigtigste klientstat i Mellemøsten trodser Det Hvide Hus' forbehold og misbruger Kongressen som en platform for sin israelske valgkampagne. Uden at tage hensyn til Israels allerede anspændte bilaterale forbindelser med USA, risikerede Netanyahu gerne konsekvenserne af at ydmyge Obama-administrationen til gengæld for mindre end en times politisk selv-manifestation - typisk for en mand, der er indenlandsk kendt for ikke at være meget af en statsmand. Netanyahu er en karismatisk taler og en lidenskabelig fortaler for Israel, men hans personlige og politiske interesser har altid haft forrang for at tjene Israels nationale interesser. Politisk overlevelse har været hans maksime i både indenrigs- og udenrigspolitikken. Netanyahu slutter sig til en lang liste af israelske politikere, der er overvældet af den indenlandske offentlige meninges pluralitet og polarisering. Indtil videre har han kun været en anden israelsk leder, der søger " nemme " kortsigtede løsninger på grundlæggende strategiske problemer, og derved yderligere forlænger en allerede langvarig konflikt. Som en marionet af ideologiske, konservative spillemagere, der helhjertet afviser en to-statsløsning, er Netanyahu blevet holdt som gidsel af folk som udenrigsminister Avigdor Lieberman og økonomi-minister Naftali Bennett, der forfølger en diskriminerende politik med sekterisk adskillelse, der har til hensigt at begrænse palæstinensisk offentlig uenighed gennem simpel tvang. Derfor har Netanyahus udenrigspolitik over for fredsprocessen været en katastrofe. Han overtog fra Ehud Olmert og Tzipi Livni -- to politikere der i det mindste troede på en to-stats løsning og var klar til at ofre sig for at holde fredsprocessen i live. De israelske ledere falder typisk ind i to kategorier: De, der tror på fred, og de, der har magt til at skabe fred. Olmert var den første, og Netanyahu så længe ud til at kunne blive den anden. I virkeligheden...
Politisk overlevelse har været Netanyahu's hjemlige og udenrigspolitiske princip, siger Andreas Krieg. Netanyahus udenrigspolitik over for fredsprocessen har været en katastrofe. En ny periode for Netanyahu vil ikke være i Israels nationale interesse, men vil tjene palæstinensiske interesser, tilføjer Krieg.