Skriv en fortsættelse til dette afsnit - Under The Troubles brugte den provisoriske IRA i vid udstrækning IED'er i deres kampagne 1969-1997. De brugte kasernebuster-mortar og fjernstyrede IED'er. Medlemmer af IRA udviklede og mod-udviklede enheder og taktik. IRA bomber blev meget sofistikerede, med anti-håndtering enheder såsom en kviksølv tilt switch eller microswitches. Disse apparater ville detonere bomben, hvis den blev flyttet på nogen måde. Typisk var den sikkerhedsmæssige bevæbningsanordning, der blev brugt, en Memopark-timer, som bevæbnede bomben op til 60 minutter efter, at den var blevet placeret ved at fuldføre et elektrisk kredsløb, der forsynede anti-håndteringsenheden med strøm. Afhængigt af den specifikke konstruktion (f.eks. en kuffert med boobytrapper eller en bilbombe) leverede et uafhængigt elektrisk kredsløb strøm til en konventionel timer, der var indstillet til den påtænkte tidsforsinkelse, f.eks. 40 minutter. Men nogle elektroniske forsinkelser udviklet af IRA teknikere kunne indstilles til nøjagtigt at detonere en bombe uger efter det var skjult, hvilket er, hvad der skete i Brighton hotel bombeangreb
af 1984. I begyndelsen blev bomberne detoneret enten ved hjælp af en timer eller ved hjælp af en simpel kommandovir. Senere kunne bomberne detoneres ved hjælp af radiostyring. I begyndelsen blev der brugt enkle servoer fra radiostyrede fly til at lukke det elektriske kredsløb og levere strøm til detonatoren. Efter at briterne havde udviklet jammere, indførte IRA-teknikere enheder, der krævede en sekvens af pulserende radiokoder for at bevæbne og detonere dem. Disse var sværere at bryde.