Skriv en fortsættelse til dette afsnit - Tyskland etablerede en administration under guvernør Wilhelm Solf i 1900, som udnyttede traditionelle ledere til at gennemføre politikker. Han udpegede Mataafa Iosefo som øverste leder og skabte et tværpartisk råd af rådgivere bestående af høvdinge fra både kongelige linjer og distriktsoverhoveder for at give vejledning om politik. I henhold til den tyske koloniallov af 1888 var de tyske kolonier ikke en del af den føderale union, men de blev heller ikke betragtet som udenlandske. Lovene der blev udvidet til at omfatte kolonierne, behandlede derfor indbyggerne nogle gange som statsborgere og andre gange som udlændinge. Indfødte undersåtter i kolonierne blev ikke betragtet som tyskere, men fik lov til at blive naturaliseret. Naturaliseringen krævede ti års ophold på territoriet og bevis for selvstændig virksomhed. Det blev automatisk givet til alle familiemedlemmer, hvilket betød at børn og hustruer fik mandens nationalitet. Med nationalitetsloven af 1913 blev grundlaget for erhvervelse af tysk statsborgerskab ændret fra bopæl til patrilinealitet, men ikke afledt statsborgerskab. Ved udbruddet af første verdenskrig i 1914 landede Samoas ekspeditionsstyrke på og besatte Tysk Samoa
- Hvad? Den tyske guvernør overgav sig, og en militær administration blev oprettet af New Zealand.