Fuldfør følgende sætning: Tidlige skydevåben var dårligere i deres skydningshastighed (en engelsk forfatter fra Tudor-tiden regner med otte skud fra den engelske langbue i den tid det tager for en "klar skyder" at give fem fra musketten), og François Bernier fortæller at veluddannede ridende bueskyttere ved slaget ved Samugarh i 1658 "skød seks gange før en musketær kunne skyde to gange". Våben var også meget modtagelige for vådt vejr. De havde dog en længere effektiv rækkevidde (op til 200 meter for langbuen, op til 600 meter for musketten), større indtrængen, var ekstremt kraftfulde sammenlignet med ethvert tidligere bærbart missilvåben (arkæbusser og musketter fra det 16. århundrede havde 1.300 til 3.000 joule pr. skud afhængigt af størrelse og pulverbelastning, sammenlignet med 80-100 joule for en typisk langbuespil eller 150-200 joule for en armbrøstbolt), og var taktisk overlegne i den almindelige situation, hvor soldater skød på hinanden bag forhindringer. De kunne også trænge ind i stålpanser uden at skulle udvikle specielle muskler. Hærer udstyret med geværer kunne således give bedre ildkraft, og højt trænede bueskytter blev forældede på slagmarken. Den
Slaget ved Cerignola i 1503 blev vundet af Spanien hovedsageligt ved brug af tændstiklåsskydvåben, hvilket markerede første gang, at et større slag i Europa blev vundet gennem brug af skydevåben.