Efter Perikles' død vendte athenerne sig lidt imod hans konservative, defensive strategi og til den mere aggressive strategi at bringe krigen til Sparta og dens allierede. Cleon, en af lederne af det athenske demokratis hawkish elementer, fik på dette tidspunkt en særlig betydning i det athenske demokrati. Militært ledet af en klog ny general Demosthenes (der ikke skal forveksles med den senere athenske orator Demosthenes), lykkedes det athænerne at opnå nogle succeser, mens de fortsatte deres flådeangreb på Peloponnes. Athen udstrakte deres militære aktiviteter til Beotien og Ætolien, undertrykte Mytileneernes oprør
og begyndte at befæste poster omkring Peloponnesos. En af disse poster lå nær Pylos på en lille ø kaldet Sphacteria, hvor den første krigs udfald blev til fordel for Athen. Posten ved Pylos ramte Sparta, hvor den var svagest: dens afhængighed af helotterne, der passede markerne, mens dens borgere blev trænet til at blive soldater. Heloterne gjorde det spartanske system muligt, men nu begyndte posten ved Pylos at tiltrække helot-flugtninge. Desuden drev frygten for en generel oprør blandt helotterne, der var blevet opmuntret af athenernes nærhed, spartanerne til handling. Demosthenes udmanøvrerede imidlertid spartanerne i slaget ved Pylos i 425 f.Kr. og fanget en gruppe spartaniske soldater på Sphacteria, mens han ventede på, at de overgav sig. Uger senere viste det sig imidlertid at Demosthenes ikke kunne slå spartanerne ihjel. Efter at have pralet med, at han kunne bringe sagen til ophør i forsamlingen, vandt den uerfarne Cleon en stor sejr i Slaget ved Sphacteria. I en chokerende vending overgav 300 hoplitter fra Sparta sig, mens de var omringet af atenske styrker. Spartanernes image af uovervindelighed fik betydelige skader. Athenerne fængslede sphakterianske gidsler i Athen og besluttede at henrette de fangede spartanere hvis en peloponnesisk hær invaderede Attika igen.