Skriv en fortsættelse til dette afsnit - De fleste af de forfattere, der bidrog i perioden før befrielsen, var også meget kreative i denne periode. Rashid Karim skrev romaner baseret på middelklasse-samfundet og deres samfundsmæssige og psykologiske analyse. Alauddin Al-Azad, Shawkat Ali, Razia Khan og Dilara Hashim, Mahmudul Haque, Ahmad Sofa, Syed Shamsul Haq er blandt andre kendte navne. Syed Shamsul Haq, almindeligvis kendt som Syed Huq, skrev et stort antal romaner sammen med et stort antal bøger af andre genrer. Han er altid meget eksperimenterende i både teknik og form. "Khelaram Khele Ja" satte ham i stor kontrovers for hans åbne afgrænsning af menneskelig seksuel adfærd. I hans romaner som "Duratto", "Mahashunye Poran Master", "Ek Juboker Chhayapoth" osv.
, dens konsekvenser, håbløs menneskelig eksistens og analyse af det menneskelige sind og samfund tager skarpe pen-billede. En anden magtfuld forfatter Shawkat Ali skrev "Prodoshe Praakritojon", som er en reel repræsentation af det tolvte århundredes Bengali under kong Lakhkhan Sen. Hans trilogi "Dakshinayaner Din", "Kulaya Kalasrot" og "Purbaratri Purbadin" fortjener meget ros. Mahmudul Haque skrev "Anur Pathshala" før befrielseskrigen i 1967. Han skrev "Nirapod Tondra", "Khelaghar" (skrevet i 1978, udgivet i 1988), "Kalo Borof" (skrevet i 1977, udgivet i 1992) og "Matir Jahaj" (skrevet i 1977, udgivet i 1996). Ahmad Sofa, skrev romaner med en anden tone. I "Onkar" (1975) portrætterede han det undertrykte bengalske sind fra før-befrielsesperioden på en meget kunstnerisk og symbolsk måde. I "Gaavi Brityanto" præsenterer han det samtidige billede i en omhyggelig allegori. "Ardhek Nari Ardhek Ishwari", en roman om romantisk kærlighed, betragtes bredt som hans mesterværk. Hans "Pushpa Brikhkha Ebong Bihongo Puran" er en fortælling om sand menneskelig affinitet med naturen.