I august og september 1979 indspillede The Clash "London Calling". Produceret af Guy Stevens, en tidligere A&amp;R-chef, der havde arbejdet med Mott the Hoople og Traffic, var dobbeltalbummet en blanding af punk rock, reggae, ska, rockabilly, traditionel rock and roll og andre elementer med en energi, der næppe havde flagget siden bandets tidlige dage og mere poleret produktion. Titlen på sporet var også stærkt påvirket af BBC World Service opkaldssignal og panikken, der resulterede i
Three Mile Island atomangst. Det betragtes som et af de største rockalbum, der nogensinde er indspillet. Dens sidste spor, et relativt simpelt rock and roll nummer sunget af Mick Jones kaldet "Train in Vain", blev inkluderet i sidste øjeblik og derfor ikke vises i sporlisten på omslaget. Det blev deres første amerikanske Top 40 hit, der toppede på nummer 23 på "Billboard" -diagrammet. I Storbritannien, hvor "Train in Vain" ikke blev udgivet som single, nåede titelsporet "London Calling", herligt i beat, men utvetydigt punk i budskab og tone, op til nummer 11 - den højeste position, som nogen Clash-single nåede i Storbritannien før bandets opløsning.