Efter indlemmelsen af hertugdømmet Rawa i Kongeriget Polen som et tilbagevendt føje i 1462 blev Rawa Voivodskab oprettet, som også var en del af den større Storpolsiske Provins af den polske krone. Głowno tilhørte dette fylke indtil 1793 eller Polens anden deling. I 1504 ødelagde en brand en stor del af byen, hvorefter kong Alexander Jagiellon suspenderede beskatningen af byens indbyggere i ti år. I 1522 ramte den anden brand, og kong Sigismund I den Gamle indrømmede endnu en 10 års skatteafskedigelse. På grund af Vandfloden
I 1676 boede kun 74 mennesker i Głowno, men under kong Johannes III Sobieski genoprettede byens befolkning sig noget. Under den store nordlige krig blev byen og kirken plyndret af saksiske og svenske tropper, herunder et kort, men ødelæggende ophold af kong Karl XI af Sverige og hans monterede tropper i 1704, registreret af sognepræsten i Saint Jacob-kirken. I 1710 udbrød der derfor en epidemi, der dræbte indbyggere fra den lokale adel til byens indbyggere, og byen var næsten færdig. Endelig blev byen solgt til Baltazar Ciecierski, stolnik af Drohiczyn. Efter 1730'erne og måske tættere på 1750 begyndte den nye ejer at bosætte jøder der, for at skabe indkomst fra tekstilindustrien. I 1741 gav kong Augustus III af Polen markedsrettigheder til Ciecierski's by, hvilket tillod byen at afholde fire årlige messer i løbet af et kalenderår. I 1775 var der 60 skattepligtige husstande i byen.