Skriv en fortsættelse til dette afsnit - Den 26. februar 1939, efter Cataloniens fald, etablerede CNT, FAI og FIJL den spanske libertære bevægelse i Frankrig, så de tre anarkistiske organisationer fra da af handlede i fællesskab, især med hensyn til hjælp til de tusindvis af anarkosyndikalistiske flygtninge, der var i Frankrig. Initiativet var fremkommet på et plenarmøde i de tre komponenters regionale udvalg. Men anarkisterne, der fortsatte med at kæmpe i centrum
-Levant-området fordømte ML's nationale råd og hævdede, at de kun repræsenterede catalanske og aragonske anarkister og frem for alt, at det var domineret af dem, der var imod "kollaborationisterne" - dem, der var for fortsat deltagelse i republikanske institutioner, ledet af anarkister, der indtil da havde haft stillinger i staten, såsom Federica Montseny - sundhedsminister i Largo Caballeros regering, Francesc Isgleas i Piarnau - tidligere forsvarsminister i den catalanske regering, og Valeri i Mas Casas - økonomiminister i Catalonien. MLE's nationale råds dominans blev forstærket med afskedigelsen af Horacio Martínez Prieto, forsvarer af "kollaborationisme" eller "reformisme", og Mariano Rodríguez Vázquez' død, hvis post som generalsekretær blev besat af Germinal Esgleas. De øvrige medlemmer af det nationale råd var Germinal de Souza, Pedro Herrera Camarero, Roberto Alfonso, Juan Gallego Crespo, Rafael Iñigo, Serafín Alaga, José Xena, Juan Rueda Ortiz og Juan García Oliver. Nogle af dem emigrerede til Amerika, mens andre forblev fængslet i franske koncentrationslejre eller blev indkaldt i hjælpeenheder i den franske modstandsbevægelse.