Efter de allieredes landgang i Normandiet og Vichy-regeringens fald flygtede Déat til Tyskland og blev embedsmand for Vichy-regeringen i eksil i Sigmaringen. Med nederlaget for Nazityskland
I april 1945 flygtede Déat til Italien og tog sin kones efternavn og underviste midlertidigt i Milano og Torino. Senere blev han taget til sig og gemt af en katolsk religiøs orden i klosteret San Vito nær Torino, hvor han skrev sine erindringer og levede opdagelsesløst indtil sin død i 1955. Efter krigen var han blevet dømt for forræderi og dømt til døden "i sin fravær" af en fransk domstol.