Skriv en fortsættelse til dette afsnit - Slagene ved Magenta
og Solferino efterlod fransk-piedmontesiske styrker i kontrol med Lombardiet, men østrigerne forblev sikre på at forsvare deres "fæstning firkantet" område, med fire fæstninger i Verona, Legnago, Peschiera og Mantua. Disse forsvarsforanstaltninger, Solferino-slagets rædsler, muligheden for preussisk indtræden i krigen og potentialet for en for stærk piemontisk stat overbeviste Napoleon om at underskrive en separat fred med Østrig i traktaten af Villafranca den 11. juli 1859 og afslutte den anden italienske uafhængighedskrig. Victor Emmanuel accepterede freden, men Cavour var så rasende efter at have læst traktatens vilkår, at han indgav sin afsked. Han genvandt imidlertid snart sin optimisme, da flere af vilkårene, såsom genoprettelsen af herskerne i Toscana og Modena og oprettelsen af et italiensk forbund, herunder Østrig, ikke blev gennemført.