Udfyld følgende sætning: Han stillede op for Labour Party i det sikre konservative sæde i East Fife ved valget i 1970, hvor han tabte til det siddende parlamentsmedlem Sir John Gilmour. Han blev parlamentsmedlem for Stirling og Falkirk ved et tillægsvalg i september 1971, efter Malcolm MacPhersons død. Hans sæde blev omdøbt til Stirling, Falkirk og Grangemouth til valget i februar 1974; på trods af svingninger til de skotske nationalister bevarede han sædet i februar og i oktober 1974, men med et meget reduceret flertal. Harold Wilson udnævnte ham til Under-Udenrigsminister for Skotland med ansvar for devolution og indenrigsanliggender, og beholdt denne stilling under Jim Callaghan, da Labour-regeringen pressede frem med et forslag om skotsk devolution.
Den endelige folkeafstemning i marts 1979 blev ikke vedtaget med et tilstrækkeligt flertal. Labour-regeringen faldt ved det efterfølgende parlamentsvalg i 1979, selv om Ewing bevarede sit sæde med et væsentligt øget flertal. Han blev talsmand for den skotske industri i 1981. Han kom på tredjepladsen i afstemningen om formand for det parlamentariske Labour Party i november 1981. Hans sæde blev trukket igen ved valget i 1983, og han blev returneret til efterfølger sæde Falkirk East, og han blev talsmand for handel og industri spørgsmål under Neil Kinnock. Han blev genvalgt i 1987 og trådte tilbage fra sin frontbænk stilling. Han var medformand sammen med David Steel i den skotske forfatningskonvention, der blev dannet i 1989 for at planlægge for den devolution af Skotland, der var planlagt, hvis Labour vandt valget i 1992. Labour tabte valget, og planerne blev lagt på hylden. Ewing trak sig tilbage fra Underhuset ved valget i 1992.