Skriv en fortsættelse til dette afsnit - Under den anden muslimske borgerkrig støttede Qays-stammerne i Jazira den i Mekka bosiddende modstander af de i Syrien bosiddende omayyader, Abd Allah ibn al-Zubayr. De havde ingen særlig tilknytning til omayyaderne, som de forargede for at åbne Jazira for indvandring, og måske håbede på, at Ibn al-Zubayr ville genoprette deres autonomi. Qays blev besejret af Umayyaderne og deres arabiske stammeallierede, hovedsagelig Banu Kalb, i slaget ved Marj Rahit
nær Damaskus i 684. En leder af Qays, Zufar ibn al-Harith al-Kilabi, samlede derefter stammens modstand mod umayyader fra den befæstede Jaziran by Qarqisiya (Circesium), der ligger nær sammenløbet af Eufrat og Khabur floder. Mellem omkring 686 og 689 Zufar og hans Qaysi allierede Umayr ibn al-Hubab al-Sulami engageret Kalb i Palmyrene steppe og Taghlib og dets Rabi'a allierede i hele Jazira i en serie af angreb og kontraangreb, kendt i de arabiske kilder som "ayyam" ([kamp]-dage). Taghlib, hvis konflikt med Qays stammer fra sidstnævntes indgreb på deres græsningsarealer og vandkilder, blev generelt besejret under disse kampe, men dræbte Umayr i 689, mens Kalb blev drevet ud af Palmyrene-steppen, hvor Qays blev den dominerende magt.