Skriv en fortsættelse til dette afsnit - Efter PDPA's statskup i april 1978
, erklærede PDPA's generalsekretær Taraki, at PDPA var nationalister og revolutionære, men ikke "kommunister", og erklærede et engagement i islam inden for en sekulær stat. Men da partiet kom til magten, blev det klart, at partiet var domineret af en byintelligentsia og manglede en reel social base i de overvejende landlige og islamiske samfund i Afghanistan. Partiet lancerede et program, der spænder fra jordfordeling til frigørelse og uddannelse af kvinder, som krænkede traditionelle skikke, religiøse love og magtbalancen mellem Kabul og de landlige lokaliteter. Det radikale reformprogram, klassekampen, den antiimperialistiske retorik, undertegnelsen af en venskabstraktat med Sovjetunionen, den øgede tilstedeværelse af sovjetiske rådgivere i landet og støtte fra lande som Cuba og Nordkorea førte til, at de internationale medier og indenlandske modstandere gav PDPA etiketten "kommunistisk".