Skriv en fortsættelse til dette afsnit - Den kejserlige hær nummereret 13.000 mænd invaderede Cambodja i 1809 og 1813 for at beskytte kong Ang Chan II af Cambodjas fraktion, etablerede Vicekongen af Cambodja, med Trương Tấn Bửu holdt titlen Vicekonge. I 1827 blev de mobiliseret til interventionen i Vientiane Kongeriget i Laos. I 1833, da Chakri Siamese hæren invaderede Cambodja, var meget af Nguyen hæren stationeret i Cambodja nødt til at trække sig tilbage for at undertrykke Lê Văn Khôi oprør
og Nông Văn Vâns oprør. I 1834 indledte kejser Minh Mang annektering af Cambodja efter at den siamesiske hær var blevet tvunget til at trække sig tilbage. Minh Mang døde i begyndelsen af 1841. Siam indledte den anden invasion af Cambodja. Selv om Nguyen-hæren med succes generobrede Phnom Penh i 1845, søgte kejseren af Vietnam, Thieu Tri, at slutte fred med Siam. En fredsaftale mellem Siam og Vietnam blev underskrevet i marts 1847, hvilket resulterede i Cambodjas uafhængighed i 1848. Mellem 1802 og 1862 havde Nguyen-hæren også stået over for 405 interne oprør og oprør fra små til store skalaer, for det meste var Lê Loyalister, etniske minoriteter og fyrstelige. Den kejserlige hær tabte gradvist til Frankrig og Spanien under Cochinchina-kampagnen (1858-1862). Efter Saigon-traktaten (1874) blev vietnamesiske militære enheder i Tonkin elimineret og erstattet af politistyrker.