Forbindelserne mellem de græske og tyrkiske stater har været præget af skiftende perioder med gensidig fjendtlighed og forsoning lige siden Grækenland fik sin uafhængighed fra Det Osmanniske Rige i 1830. Siden da har de to lande stået over for hinanden i fire store krige: den græsk-tyrkiske krig (1897), den første balkankrig (1912-1913), den første verdenskrig (1914-1918), herunder
Græsk folkedrab (1913-1922), og endelig den græsk-tyrkiske krig (1919-1922), som blev efterfulgt af den græsk-tyrkiske befolkningsudveksling og en periode med venskabelige forbindelser i 1930'erne og 1940'erne. Begge lande trådte ind i NATO i 1952. Forholdene forværredes igen efter 1950'erne på grund af 1955'ernes Istanbul-pogrom, Cypern-spørgsmålet og udvisningen af de græske i Istanbul i 1960'erne, det cypriotiske statskup i 1974, umiddelbart efterfulgt af den tyrkiske invasion af Cypern i 1974, den militære krise i 1996 og efterfølgende militære konfrontationer over Egeerhavet. En periode med relativ normalisering begyndte efter 1999 med det såkaldte "jordskælvdiplomati", som især førte til en ændring i den tidligere stærkt negative holdning fra den græske regering til spørgsmålet om Tyrkiets tiltrædelse af Den Europæiske Union. Fra 2021 er de militære spændinger steget igen på grund af konflikter om maritime zoner i Det Ægæiske Hav og det østlige Middelhav.