Skriv en fortsættelse til dette afsnit - P25 begyndte at køre i ikke-mesterskabsbegivenheder i september 1955. Bilens hestekræfter viste sig at være dens stærke side, men dens håndterings- og pålidelighedsproblemer blev hurtigt afsløret. Tre Type 25'ere blev indgivet til Tony Brooks, Mike Hawthorn og Ron Flockhart i modelens verdensmesterskab debut, 1956 British Grand Prix. Men ingen af dem var færdige. Pålidelighedsproblemer plager holdet i P25's tidlige udvikling. De store ventiler var tilbøjelige til at lukke affald ind i motoren, og den ene bageste skive svigtede ofte. En P25 ville ikke afslutte et Grand Prix før Harry Schells femte plads i 1958 Monaco Grand Prix
- Hvad? Schell og Jean Behra sluttede på anden og tredjepladsen i det hollandske Grand Prix. De var de første podier for BRM. Fire point mere fra Behra, Schell og nyansatte Joakim Bonnier placerede BRM på 4. plads i det første Constructor's Championship. Bonnier vandt sin og BRM's første sejr ved Hollandsk Grand Prix i 1959. Med P25 kører pålideligt, BRM var i stand til at sikre 3. i Constructor's Championship. Lige som P25 blev pålidelig, startede Cooper revolutionen med bagmotor og gjorde hurtigt biler med formotor som P25 forældede. BRM begyndte at arbejde på en model med bagmotor, P48, ikke længe efter Bonniers sejr. P48 ville erstatte P25 midtvejs gennem 1960 sæsonen.