Skriv en fortsættelse til dette afsnit - Sirima-Shastri-pagten fra 1964 og Indira-Sirimavo-tilføjelsesaftalen fra 1974 banede vejen for hjemsendelse af 600.000 personer af indisk oprindelse til Indien. Yderligere 375.000 personer blev accepteret som statsborgere i Sri Lanka, hvilket fik dem til at indtræde i det politiske system. Disse hjemsendelsesaftaler var forløberne for ødelæggelsen af dette samfund, som havde udviklet sig til en sammensat gruppe med en særskilt egen kultur. I 1950'erne og 1960'erne krævede dette samfund uddannelse og anerkendelse af dets særegne kultur. Dette førte til fremkomsten af en samfundsbevidsthed og en håndværker af et særskilt samfund. En veluddannet middelklasse bestående af lærere, fagforeningsmedlemmer og andre fagfolk begyndte at dukke op. Der blev ført en energisk kampagne for social forbedring og for at øge uddannelsesfaciliteterne. Der var en voksende modstandsånd. Folk ødelagde indiske pas og nægtede at rejse til Indien. Der var modstand mod hjemsendelse. Den internationale opinion blev udspurgt mod berøvelse af borgerrettigheder. Plantagefolket, der ikke var parat til at forlade, nødlidende, det land, hvis ejendom de havde bygget. De var parate til at broderskabe sig med singaleserne og acceptere det srilankiske lederskab i fagbevægelsen. Ved valget i 1977 kunne de vælge 11 kandidater. Dette bidrog til, at plantagebefolkningen opstod som en politisk kraft, men de blev konfronteret med kommunal vold i 1977, 1983.
og i 2000. I 1984/85 gav UNP-regeringen alle statsløse statsborgerskabsret for at stoppe Indiens indblanding i Sri Lankas anliggender. Den afdøde Savumiamoorthy Thondaman var medvirkende til at bruge denne valgstyrke til forbedring af de socioøkonomiske forhold i Hill Country Tamils. De hjemvendtes situation i Indien har ikke været god.