Skriv en fortsættelse til dette afsnit - Daukantas idealiserede og tilbad fortiden. Virgil Krapauskas hævdede, at Daukantas' breve til Narbutt viste, at Daukantas var en bedre lærd end hans værker <unk> i brevene understregede Daukantas behovet for bedre metoder til at indsamle, udgive og analysere primære kilder, selvom hans værker forblev meget romantiske og didaktiske. Daukantas brugte en betydelig indsats på at spore op på forskellige historiske dokumenter, men han mente, at hvor historiske optegnelser mangler, bør historikere bruge deres fantasi til at udfylde hullerne. Hvis en kilde var gunstig for Litauen, vurderede han den ikke kritisk og accepterede let en række legender. For eksempel uddybede han teorien om, at litauerne var efterkommere af Herules, som han tog fra Albert Wijuk Kojałowicz (selv om han afviste legenden om de romerske Palemonider), roste det gamle demokrati hos den preussiske konge Widewuto og brugte en løs oversættelse af novellen "Żiwila" af Adam Mickiewicz. Men han var kritisk over for kilder, der skildrede Litauen i et negativt lys. For eksempel var han en af de første til at kritisere den teutoniske beretning om slaget ved Strėva
Som et knusende nederlag for litauiske styrker eller argumentere for, at litauerne vendte tilbage til slaget ved Grunwald og fortsatte med at kæmpe. Daukantas' lærdom var dårlig og ikke i overensstemmelse med moderne standarder, var den dog på niveau med hans samtidige.