Khalil Tahmasebi (14. februar 1924 <unk> 1955) var en tømrer og medlem af den iranske fundamentalistiske gruppe Fadayan-e Islam ("Selvopofrende islam"), som er blevet beskrevet som "den første shiitiske islamistiske organisation, der anvender terrorisme som en primær metode til politisk aktivisme". På vegne af denne gruppe myrdede Tahmasebi den iranske premierminister, Ali Razmara, den 7. marts 1951. Han blev beskrevet som en "religiøs fanatiker" af "The New York Times". I 1952 blev han frigivet af det iranske parlament under Mosaddeghs premierministerskab, hans afventende dødsdom blev ophævet, og han blev erklæret for en "Soldat af Islam". Ifølge "Time" skyndte Tahmasebi sig straks hen til Hazrat Abdolazims helligdom, græd glade tårer og sagde: 'Da jeg dræbte Razmara, var jeg sikker på at hans folk ville dræbe mig.'" Efter det iranske statskup i 1953
, blev Tahmasebi igen arresteret og retsforfulgt for mordet på Razmara; han blev henrettet i 1955.