Skriv en fortsættelse til dette afsnit - Den 1. august 1919 flyttede regimentet til frontlinjen som en del af 14. storpolsiske infanteridivision (). Regimentet kæmpede gennem Maladzyechna, Małe Gajany, Minsk, Ihumen, Bochuczewicze og Babruysk, som blev erobret den 28. august. Babruysk blev regimentets base under kampene i Berezina-flod dalen og i Polesia indtil maj 1920. I denne periode kaldte sovjetiske soldater regimentet "" (), på grund af den røde farve på deres rogatywkas. I maj 1920 deltog regimentet i at stoppe den sovjetiske 16. armées offensiv og tog mange soldater fra den sovjetiske kavaleribrigade som fanger. I juni 1920 blev regimentet på grund af den næste sovjetiske offensiv tvunget til at trække sig tilbage. Under kampene nær Ivachnoviche, den 29. juli regimentets CO, LtCol. Władysław Anders, blev såret. Som en del af den polske modangreb brød regimentet gennem de sovjetiske linjer den 16. august nær Maciejowice. Senere deltog regimentet i slaget ved Niemenfloden.
- Hvad? I anden halvdel af september 1920 deltog kavaleristen i kampe nær Mezhiritch, Zelva og Snovy. Den sidste by erobret af regimentet var Minsk, hvorfra enheden blev trukket tilbage efter våbenhvilen. Den 16. januar 1921 vendte regimentet tilbage til Poznań under kommando af Władysław Anders. For deres tapperhed under krigen modtog alle regimenter i 14. division Virtuti Militari. Enhedens farver blev dekoreret af Marsh. Józef Piłsudski den 22. april 1921.