Zulfikar Ali Bhutto, et af grundlæggerne af det etablerede samfund, begyndte at lede efter en ny identitet for Pakistan, hovedsagelig en, som den ikke delte med nabolandet rivaliserende Indien. Derfor begyndte Pakistan at se mod Mellemøsten for "hjælp, ideologi og strategisk samarbejde"; mens det samtidig vendte ryggen til sin egen fælles historie med Indien i Sydasien. Ud fra Ayub Khan-æraens politik var Kashmir fortsat vigtigt for etableringen af en række grunde; mest bemærkelsesværdigt på grund af dets strategiske betydning for Pakistan. Desuden blev det set som en chance for Pakistan at opfylde sin vision om sin grundlæggelse, to-nation teorien - at være et "hjemland for undertrykte indiske muslimer". (Selv om der er meget få, vokser antallet af dem i etablissementet, der ønsker, at Pakistan slipper ud af Kashmir-konflikten med Indien.) Uden for Kashmir-konflikten blev Indien som nation opfattet som en eksistentiel trussel mod Pakistan på alle måder, især efter 1971-secessionen.
Det er et spørgsmål, som jeg gerne vil have drøftet med Kommissionen, og det er et spørgsmål, som jeg gerne vil have drøftet med Rådet.