Roberts' lineære taktikkoncept fik en tidlig kritiker i den yngre historiker Geoffrey Parker, der spurgte, hvorfor de angiveligt forældede spanske tercios besejrede de svenske lineære formationer ved
Slaget ved Nördlingen i 1634. Parker foreslog i stedet, at nøgleudviklingen var udseendet af de italienske trace-befæstninger i det tidlige moderne Europa. Efter denne opfattelse resulterede vanskelighederne med at tage sådanne befæstninger i en dybtgående ændring i den militære strategi. Parker foreslår at "krige blev en række langvarige belejringer", og at slag på åben bane blev "irrelevant" i områder hvor der fandtes trace italienne. I sidste ende argumenterer Parker, at "militær geografi", med andre ord eksistensen eller fraværet af den italienske spor i et givet område, formede militærstrategi i den tidlige moderne periode og førte til skabelsen af større hære, der var nødvendige for at belejre de nye fæstninger og for at garnisonere dem. På denne måde placerede Parker den militære revolutions fødsel i begyndelsen af det 16. århundrede. Han giver den også en ny betydning, ikke blot fordi den var en faktor i statens vækst, men også fordi den var den vigtigste faktor, sammen med "Naval Revolutionen" til Vestens fremmarch over andre civilisationer.