William W. Belknap, der var født i New York og advokat i Iowa, deltog i den amerikanske borgerkrig i 1861, hvor han kæmpede for Unionen. Belknap, efter at have tjent effektivt på Shiloh og
Atlanta, blev udnævnt til generalmajor ved krigens afslutning. Belknap var kendt for at tjene køligt under pres i Shiloh og for modigt at angribe en konfødereret brystværk i Atlanta. Ved krigens afslutning i 1865 trak Belknap sig tilbage fra militæret og blev udnævnt til intern skatteopkræver i Keokuk; efter at have tjent indtil 1869. Efter at krigsminister John A. Rawlins døde i 1869, udnævnte præsident Ulysses S. Grant Belknap til at lede krigsministeriet. Grant mente, at Belknap havde tjent med ære og fortjent en kabinet stilling.