Warszawa-pagten blev oprettet som en magtbalance eller modvægt til NATO. Der var ingen direkte militær konfrontation mellem dem; i stedet blev konflikten udkæmpet på et ideologisk grundlag og i proxy krige. Både NATO og Warszawapagten førte til udvidelse af militære styrker og deres integration i de respektive blokke. Dens største militære engagement var Warszawapagtens invasion af Tjekkoslovakiet
I august 1968 (med deltagelse af alle pakten nationer undtagen Albanien og Rumænien), som delvis resulterede i Albaniens tilbagetrækning fra pakten mindre end en måned senere. Pakten begyndte at opløses i sin helhed med spredningen af revolutionerne i 1989 gennem østblokken, begyndende med Solidaritet-bevægelsen i Polen, dens valgsucces i juni 1989 og den paneuropæiske picnic i august 1989.