Hawthorn vandt Formel 1-mesterskabet på trods af kun én sejr, mod fire af Moss. Hawthorn vandt Frankrigs Grand Prix i 1958 i Reims, hvor Musso blev dødeligt såret, mens han var på andenpladsen. Ledende let i
1958 Monaco Grand Prix på halv distance, hans 246-motor sprang, mens han i Monza var et minut foran Tony Brooks, da hans kobling tvang ham til at bremse til andenpladsen. Hawthorn havde stor gavn af Moss' gentlemanlighed, som det blev demonstreret ved Portugisisk Grand Prix i 1958 i Porto. Hawthorn blev diskvalificeret for at have startet sin parkerede bil ned ad bakke i den modsatte retning på vej til andenpladsen. Moss forbød Hawthorns sag, og beslutningen blev til sidst omstødt. Efter et pitstop midt i løbet, accelererede Hawthorn tilbage gennem banen for at få et ekstra point for hurtigste omgang. Moss havde undladt at reagere, måske tvivler Hawthorn kunne lap så hurtigt med beskadigede trommebremser. Dette ekstra verdensmesterskab point plus andenpladsen point bidrog til Hawthorn vinde mesterskabet med en sæson samlet kun en mere end Moss. I det sidste løb, 1958 Marokkos Grand Prix, kørte Hawthorn et konservativt taktisk løb med det formål at holde sig foran Moss' Vanwall holdkammerater. Brooks' bil gik i stykker, mens han ledte Hawthorn, og Stuart Lewis-Evans i tredje Vanwall styrtede efter et desperat forsøg på at bevæge sig gennem banen og udfordre Hawthorn på tredjepladsen; Evans døde senere af forbrændinger. I de sidste omgange bremser andenplaceret Phil Hill og vinker Hawthorn igennem for at få nok point til at tage mesterskabet; den første nogensinde at blive vundet af en engelsk kører.