De europæiske købmænd nåede først ind på Indiens kyster da den portugisiske opdagelsesrejsende Vasco da Gama i 1498 ankom til havnen i Calicut på udkig efter den lukrative krydderihandel. Lidt over et århundrede senere etablerede hollænderne og englænderne handelsudposter på det indiske subkontinent, og den første engelske handelsstation blev oprettet i Surat i 1613. I løbet af det syttende og begyndelsen af det attende århundrede besejrede briterne portugiserne og hollænderne militært, men forblev i konflikt med franskmændene, der på det tidspunkt havde forsøgt at etablere sig på subkontinentet. Mughal-imperiets fald i første halvdel af det attende århundrede gav briterne mulighed for at etablere et fast fodfæste i den indiske politik. Efter slaget ved Plassey i 1757, hvor East India Company's indiske hær under Robert Clive besejrede Siraj ud-Daulah, Nawab af Bengalen, etablerede selskabet sig som en stor aktør i indiske anliggender, og snart derefter opnåede administrative rettigheder over regionerne Bengal, Bihar og Midnapur, en del af Odisha, efter slaget ved Buxar i 1764. Efter nederlaget for Tipu Sultan kom det meste af Sydindien enten under selskabets direkte styre eller under dets indirekte politiske kontrol som en del af en fyrstedømme i en underordnet alliance. Selskabet tog derefter kontrol over regioner, der blev regeret af Maratha-imperiet, efter at have besejret dem i en række krige. Punjab blev annekteret i 1849, efter nederlaget for Sikh hæren i den første (1845-1846) og anden
(1848-49) Anglo-Sikh krige.