Skriv en fortsættelse til dette afsnit - Et direkte angreb på Kumania kom kun i 1238 <unk> 1239, og stødte på alvorlig modstand fra forskellige Kuman khans. Det endelige slag kom i 1241, da Cumans kontrol over de pontiske stepper sluttede, og Cumans-Kipchak-konfederationen ophørte med at eksistere som en politisk enhed, med de resterende Cumanske stammer, der blev spredt, enten ved at blive undersåtter og blande sig med deres mongolske erobrere, som en del af det, der skulle blive kendt som Den Gyldne Horde (Kipchak-khanatet) og Nogai Horde, eller ved at flygte mod vest, til Det Byzantinske Rige, Det Andet Bulgarske Rige og Kongeriget Ungarn, hvor de blev integreret i eliten og blev konger og adelige med mange privilegier. Andre cumaniske fanger blev solgt som slaver, som ville blive mamlukker i Egypten, som ville opnå sultanrang eller holde regional magt som emirer eller beys. Nogle af disse mamelukker under ledelse af sultan Baibars ville kæmpe mod mongolerne igen og besejre dem i slaget ved Ain Jalut
og slaget ved Elbistan.