Som i 1969 havde Ickx en skuffende start på sæsonen i 1970. På det første omgang af det spanske Grand Prix kolliderede han med BRM af Jackie Oliver og hans bil fik ild. Det tog ham mindst 20 sekunder at forlade den brændende bil og han blev indlagt med alvorlige forbrændinger. Efter 17 dage var han tilbage i sin bil ved Monaco Grand Prix, hvor han kørte femte før han trak sig tilbage med en driveshaftfejl. Bilen begyndte at blive bedre, og i det tyske Grand Prix (afholdt i Hockenheim, da hans favorit Nürburgring blev boykottet af sikkerhedsmæssige årsager) kæmpede han med Jochen Rindt om sejren, men sluttede på en tæt andenplads. I det østrigske Grand Prix var det Ickx, der vandt. På
Monza, Rindt døde i en ulykke under kvalifikationen. Ickx var den eneste kører med en chance for at tage mesterskabet fra Rindt, der allerede havde vundet fem af ni løb i den sæson, med fire mere at gå. Monza blev vundet af Ferrari-holdkammeraten Clay Regazzoni, mens Ickx' bil gik i stykker. Den belgiske tog sejren i Canada, og hvis han kunne vinde i de resterende to begivenheder, ville han overhale Rindt og vinde mesterskabet. I US Grand Prix på Watkins Glen endte han dog kun på fjerdepladsen, hvor Rindts afløser Emerson Fittipaldi scorede sin første karriere sejr, og dermed blev han matematisk elimineret fra mesterskabsjagten. På trods af at have vundet det sidste løb i Mexico, kunne Ickx ikke slå Rindts samlede point. Ickx udtalte senere i en artikel i det britiske magasin "Motor Sport" i 2011, at han var glad for, at han ikke vandt VM i 1970. Han ønskede ikke at vinde mod en mand, der ikke kunne forsvare sine chancer, der henviser til den afdøde Rindt.