Gennemfør følgende sætning: De britiske sejre over Burma i 1826 satte scenen for et århundrede hvor Thailands militære historie skulle domineres af truslen om europæisk kolonialisme. I første omgang forblev siamesernes interesse imidlertid koncentreret om deres traditionelle rivaler Burma og Vietnam. Siam greb ind til støtte for Storbritannien mod Burma i 1826, men hendes dårlige præstation inspirerede Chao Anouvongs overraskelsesangreb på Korat. Lady Mo's modstand etablerede hende som en kulturel heltinde, og general Bodindechas sejr to år senere etablerede ham som en stor figur i thailandsk militærhistorie. Hans vellykkede kampagne i
Siamsk-vietnamesisk krig (1841-1845) bekræftede den siamesiske magt over Cambodja. I 1849 opmuntrede svækkelse af den burmesiske magt oprør blandt de burmesisk kontrollerede Shan-stater Kengtung og Chiang Hung. Chiang Hung søgte gentagne gange siamesisk støtte, og i sidste ende svarede Siam med den indledende udsendelse af styrker i 1852. Begge hære fandt vanskeligheder med at føre kampagne i de nordlige bjergrige højland, og det tog indtil 1855 før siameserne endelig nåede Kengtung, selv om det med store vanskeligheder og udtømningen af siamesiske ressourcer i sidste ende resulterede i deres tilbagetrækning. Disse krige fortsatte med at blive udkæmpet på den traditionelle måde, med krigselefanter, der blev indsat i felten med let artilleri i perioden, og var ofte en afgørende faktor i kampen. I mellemtiden opmuntrede de synlige militære svagheder i Kina i den første og anden opiumkrig med Storbritannien og senere Frankrig mellem 1830'erne og 1860'erne Siam til at afvise kinesisk overherredømme i 1850'erne. Siam var imidlertid selv under militært og handelsmæssigt pres fra de europæiske magter, og som kong Rama III angiveligt sagde på sin dødsleje i 1851: "Vi vil ikke have flere krige med Burma og Vietnam. Vi vil kun have dem med Vesten".