Indtil 1970'erne var Mary Shelley hovedsageligt kendt for sine bestræbelser på at udgive sin mands værker og for sin roman Frankenstein, som stadig er meget læst og har inspireret mange teater- og filmatiseringer. Nyere forskning har givet et mere omfattende overblik over Mary Shelleys præstationer. Forskere har vist stigende interesse i hendes litterære output, især i hendes romaner, som omfatter de historiske romaner Valperga (1823) og Perkin Warbeck (1830), den apokalyptiske roman The Last Man (1826) og hendes to sidste romaner, Lodore (1835) og Falkner (1837). Studier af hendes mindre kendte værker, såsom rejse bogen Rambles i Tyskland og Italien (1844) og de biografiske artikler for Lonysius Lardner's Cyclopaedic Cabinet (1829-1846), argumenterer for, at Mary Shelley fortsatte med at støtte det politiske syn på samfundet på en voksende måde, især som en udfordring til den politiske reform, som hendes far William Percy Shelley fremsatte.
1823