Victorinus tilbragte det meste af sin regeringstid med at håndtere oprør og forsøge at genvinde de gauliske områder, der blev taget af Claudius Gothicus. Han blev myrdet i 271, men hans moder Victoria tog kontrol over hans tropper og brugte sin magt til at påvirke udvælgelsen af hans efterfølger. Med Victorias støtte blev Tetricus gjort til kejser, og blev anerkendt i Britannia og de dele af Gallien, der havde anerkendt Victorinus. Tetricus kæmpede mod germanske barbarer, der var begyndt at hærge Gallien efter Victorinus' død, og var i stand til at generobre Gallia Aquitania og det vestlige Gallia Narbonensis, mens Claudius Gothicus' efterfølger Aurelianus var i øst og kæmpede mod Palmyrene-imperiet, der nu var i åbent oprør mod romersk myndighed under dronning Zenobia. Tetricus etablerede det kejserlige hof i Trier, og i 273 forhøjede han sin søn, også kaldet Tetricus, til rang af cæsar. Det følgende år blev den yngre Tetricus udnævnt til medkonsul sammen med sin far, men området under deres kontrol blev svagere på grund af interne stridigheder, herunder et mytteri ledet af usurpatoren Faustinus. På det tidspunkt havde Aurelianus besejret Palmyra-imperiet og planlagt at erobre vest igen. Han rykkede ind i Gallien og besejrede Tetricus i slaget ved Châlons.
I 274; ifølge nogle kilder tilbød Tetricus at overgive sig i bytte for nåde for ham og hans søn før slaget. Denne detalje kan være senere propaganda, men uanset hvad, Aurelianus var sejrrig, og det galliske imperium blev effektivt afsluttet. I modsætning til hans propaganda efter den nylige nederlag over Zenobia præsenterede Aurelianus ikke sin generobring af Gallien som en sejr over en udenlandsk fjende, og mange embedsmænd, der havde tjent i hæren og administrationen af det galliske imperium, fortsatte deres karriere - herunder Tetricus, der blev udnævnt til en administrativ stilling i Italien.