Udfyld følgende sætning: På grund af de vedvarende strejker i Italien kunne Ferrari kun tillade sig to biler (Ferrari P3'er) at deltage i konkurrencen.
1966 24 timers Le Mans i stedet for sin sædvanlige indrejse af tre prototyper. Usikkerhed og forvirring omgiver de efterfølgende begivenheder og deres konsekvenser, og en række forskellige forklaringer er blevet tilbudt i årtierne siden. Ferrari forklarede på det tidspunkt, at der i henhold til Le Mans-reglerne i 1966 kun var to chauffører i hver bil. Surtees blev udeladt fra førerserien med en Ferrari, der skulle køres af Mike Parkes og Ludovico Scarfiotti, og den anden af Jean Guichet og Lorenzo Bandini. Da Surtees spurgte Ferrari-teammanageren Eugenio Dragoni om, hvorfor han som Ferrari-teammanager ikke ville få lov til at konkurrere, fortalte Dragoni Surtees, at han ikke følte, at han var helt i stand til at køre i et 24-timers udholdenhedsløb på grund af de skader, han havde pådraget sig i slutningen af 1965. Surtees selv beskrev imidlertid tingene noget anderledes. Da parringerne blev annonceret, skulle han køre sammen med Scarfiotti. Som den hurtigste kører af de to, argumenterede Surtees for, at han skulle tage den første stint og "prøve at bryde" Ford-modstanderen ved at køre "flat ud fra starten". Dragoni afviste Surtees' anmodning og insisterede på, at Scarfiotti skulle tage starten, angiveligt for at behage Fiats formand Gianni Agnelli, Scarfiottis onkel, der var til stede som tilskuer. Under alle omstændigheder var beslutningen og den efterfølgende mangel på støtte fra Enzo Ferrari selv dybt foruroligende for Surtees, og han forlod straks holdet. Denne beslutning kostede Ferrari og Surtees formel 1-mesterskabet i 1966. Ferrari blev nummer to efter Brabham-Repco i konstruktørmesterskabet og Surtees blev nummer to efter Jack Brabham i kørernes mesterskab. Surtees sluttede sæsonen med at køre for Cooper-Maserati-holdet og vandt sæsonens sidste løb.