Skriv en fortsættelse til dette afsnit - Det vigtigste udenrigspolitiske initiativ i Roosevelts første valgperiode var politikken om god naboskab, som var en revurdering af USA's politik over for Latinamerika. USA havde ofte interveneret i Latinamerika efter bekendtgørelsen af Monroe-doktrinen i 1823, og USA havde besat flere latinamerikanske nationer i banankrigen, der var opstået efter den spansk-amerikanske krig i 1898. Efter at Roosevelt blev præsident, trak han sig tilbage.
USA's styrker fra Haiti og nåede nye traktater med Cuba og Panama, der sluttede deres status som amerikanske protektorater. I december 1933 underskrev Roosevelt Montevideo-konventionen om staternes rettigheder og pligter, hvorved han afstod fra retten til ensidigt at gribe ind i latinamerikanske landes anliggender. Roosevelt normaliserede også forbindelserne med Sovjetunionen, som USA havde nægtet at anerkende siden 1920'erne. Han håbede på at genforhandle den russiske gæld fra Første Verdenskrig og åbne handelsforbindelser, men der blev ikke gjort fremskridt i nogen af disse spørgsmål, og "begge nationer blev snart desillusioneret over aftalen".