Skriv en fortsættelse til dette afsnit - Karl blev kronet til konge i Tyskland, gik på paven Leo X's side og erklærede Martin Luther for lovløs ved Worms-parlamentet i 1521. Samme år indledte Frans I af Frankrig, der var omringet af Habsburgernes besiddelser, en konflikt i Lombardiet, der varede indtil Slaget ved Pavia (1525), som førte til den franske konges midlertidige fængsling. Den protestantiske affære genopstod i 1527 da Rom blev plyndret af en hær bestående af Karl's oprørske soldater, der hovedsagelig tilhørte den lutherske tro. Efter at hans tropper havde forladt pavestaten forsvarede Karl V Wien
fra tyrkerne og opnået kroning som konge i Italien af pave Clemens VII. I 1535 annekterede han det ledige hertugdømme Milano og erobrede Tunis. Ikke desto mindre frustrerede tabet af Buda under kampen for Ungarn og Algiers-ekspeditionen i begyndelsen af 1540'erne hans anti-osmanniske politik. I mellemtiden havde Karl V indgået en aftale med pave Paul III om tilrettelæggelsen af Tridentinerkonciliet (1545). Den lutheranske Schmalkaldiske Ligas nægtelse af at anerkende kirkemøbets gyldighed førte til en krig, som Karl V vandt ved at fængsle de protestantiske fyrster. Men kong Henrik II af Frankrig gav den lutherske sag ny støtte og styrkede en nær alliance med sultanen Suleiman den Store, der havde været hersker over det osmanniske rige siden 1520.