Udfyld følgende sætning: I modsætning til andre tidligere kolonier som dem i Amerika og Australien var europæerne og deres efterkommere på det afrikanske kontinent aldrig flere end de indfødte; de fandt dog måder at konsolidere magten på og udøve en uforholdsmæssig stor indflydelse på de administrative politikker i deres respektive storbylande. Nogle mistede deres følelse af at identificere sig med Europa og skabte deres egne nationalistiske bevægelser, nemlig i Sydafrika og Rhodesien (nu kendt som Zimbabwe). De permanente hvide beboere blev betragtet som en voksende byrde af de koloniale administrationer, da de søgte at dominere deres adopterede afrikanske hjemlande. De var også tilbøjelige til at involvere regeringen i konflikt med afrikanerne, hvilket krævede dyre militære kampagner og uadskilleligt beskadigede relationer mellem sidstnævnte og stormagterne. Dette var en almindelig tendens i de afrikanske kolonier fra slutningen af det attende til begyndelsen af det tyvende århundrede. I den hollandske Kapkoloni for eksempel, guvernør Joachim van Plettenberg afgrænsede territoriets grænser omkring 1778 med godkendelse fra Xhosa chiefdoms; det følgende år hollandske kolonister overtrådte grænsen og angreb Xhosa, udløser den blodige
Xhosa krige. Tvister mellem tyske kolonister og Matumbi- og Ngoni-folkene bidrog væsentligt til Maji Maji-oprøret i 1905-1907. I den samme periode var de europæiske indbyggere i det koloniale Kenya i høj grad ansvarlige for at udløse et Masai-oprør.