Skriv en fortsættelse til dette afsnit - De fleste akademikere sporer oprindelsen af byzantinsk akritisk ridderlig romance til den mundtlige episke poesi fra det niende og tiende århundrede. Den græske lærde Sokrátes Kuyás (r. ca. 1000) daterer den tidligste henvisning til mundtlige eposer fra det tiende århundrede til en tale af biskop Arethas af Cæsarea, der fordømte de lokale αγύρται ("ayirte", den græske modstykke til trubadører) i Paphlagonia for at glorificere voldelige handlinger i stedet for de hellige og Gud. Kougeas bemærkede med rette, at Arethas antyder en tradition, der blev udviklet på det tidspunkt præcis i det centrale Anatolien, som var vuggen for akritisk litteratur. Sådanne vigtige mundtlige sange blev bevaret i Lilleasien indtil 1922, da hele regionen var affolket af grækerne
, beviser, at Kougeas' antagelse er gyldig.