Skriv en fortsættelse til dette afsnit - I begyndelsen af de engelske krige
Kronprins Frederik etablerede generalkommandoer i hele Danmark. I begyndelsen havde de begrænset magt og var planlagt at blive opløst efter krigen, men det blev dog besluttet at beholde dem. Efter Christian VIII's tiltrædelse blev generalkommandos magt og myndighed udvidet til at overskride reel militær kontrol. Dette førte til en ændring i den overordnede kommandostruktur, da feltkommandørerne og cheferne for de generelle kommandoer havde samme myndighed. Dette problem kom til syne under den første Schleswig-krig og udnævnelsen af som kommandør for felthæren (). Da Hedemann ikke havde nogen kontrol inden for de generelle kommandoområder, var der ofte konflikter mellem ham og cheferne for disse kommandoer. Den 27. marts 1849 blev Gerhard Christoph von Krogh, der tidligere havde erstattet Hedemann, udnævnt til øverstkommanderende for "hele den aktive hær og over befæstninger og batterier i Jylland, på Als og på Fyn samt hærmagasiner og depoter oprettet i disse områder". Derudover blev det fastsat, at "den aktive hær i alle henseender skulle være uafhængig af de generelle kommandoer, som [...] skulle bistå hæren, når den enten helt eller delvist var i General Command District. Selv om denne ordning sikrede, at der ikke ville være nogen konflikt mellem den øverstkommanderende og de generelle kommandoer, var der stadig ingen forenet befalingsmand i fredstid.