Han blev igen såret ved Lützen i 1632, og efter at være kommet sig blev han gjort til major i sin onkels regiment. Kort efter blev han oberstløjtnant i kavaleriet. Han gjorde god tjeneste i det første slag ved Nordlingen.
(1634), og ved stormen på Kaiserslautern i det følgende år vandt sin oberststilling ved en våbenheld af usædvanlig glans, en afgift gennem bruddet i spidsen for hans tunge kavaleri.