Skriv en fortsættelse til dette afsnit - Ingen politik inden for Cæsars Narbonese-provins sluttede sig til det pan-galiske oprør i 52 f.Kr.
, eller engageret i nogen kendte handlinger af fjendtlighed mod Rom under krigen. Troucillus-familien spiller faktisk en nøglerolle i at sikre Cæsars bagland militært mod Vercingetorix, der sendte styrker for at invadere Helvian territorium. I sin historie om Vivarais fra 1861 formodede Abbé Rouchier, at Cæsar, der så den strategiske nytte af Helvian-territoriet på grænsen til den romerske provins langs en hovedrute ind i det centrale Gallien, var i stand til at dyrke Valerii ved at udbedre de straffende foranstaltninger, der blev truffet mod "civitas" af Pompeius Magnus ("Pompey den Store") i 70'erne. Under Quintus Sertorius' løsrivelse i Spanien blev keltiske stater i Middelhavsgallen udsat for troppeindsamling og tvungne rekvisitioner for at støtte Metellus Pius, Pompeius og andre romerske kommandørers militære indsats mod oprørerne. Nogle kelter støttede imidlertid Sertorius. Efter at den frafaldne romer blev myrdet, kunne Metellus og Pompeius erklære sig sejrrige, og helvierne sammen med Volcae Arecomici blev tvunget til at afstå en del af deres land til den græske bystat Massilia (det nuværende Marseille), som i århundreder havde været en loyal uafhængig allieret af Rom, og som lå strategisk godt placeret ved Rhonen. Cæsar nævner landforbuddet i sin beretning om borgerkrigen, uden at detaljer Helvian aktioner mod Rom. Under de romerske borgerkrige i 40'erne valgte Massilia at opretholde sit langvarige forhold til Pompeius selv i isolation, da de galliske politikere i Narbonensis fortsatte med at støtte Cæsar. Massilioterne blev belejret og besejret af Cæsar, og som følge heraf mistede de deres uafhængighed, såvel som muligvis det land, de havde taget fra helvierne. Rouchier præsenterer et udvidet portræt af Troucillus i sin historie, hvor han betragter den uddannede unge kelter gennem Cæsars øjne som et eksempel på et visionært meritokrati i Rom.