Efter den tyske invasion af Belgien den 10.-28. maj 1940 blev den belgiske regering tvunget til at trække sig tilbage fra Bruxelles til Frankrig og til sidst til Bordeaux. På trods af kong Leopold 3. og den belgiske hærs kapitulation den 28. maj fortsatte den med at støtte franskmændene. Men efter Frankrig søgte en våbenhvile
Det var uklart, hvad det ville gøre. Jaspar talte for at tage regeringen til London, men dette blev afvist af Pierlot den 18. juni. Efter at have forladt regeringen uden tilladelse ankom Jaspar med sin familie til London den 21. juni. Den 23. juni udsendte han en udsendelse på BBC til det tysk-besatte Belgien, hvor han hævdede at være grundlæggeren af en fri belgisk regering. I vrede fratog regeringen i Bordeaux ham hans ministerielle titel dagen efter. Jaspar blev snart tilsluttet af andre venstreorienterede politikere, hvoraf mange var radikale, såsom Camille Huysmans, Max Buset og Isabelle Blume. Inspireret af den franske general Charles de Gaulle forsøgte Jaspar den 5. juli at danne en alternativ regering, kendt som "Belgisk Nationalkomité" ("Comité national belge") under Huysmans' formandskab, men han formåede ikke at sikre sig diplomatisk anerkendelse fra det britiske udenrigsministerium. Ankomsten af Albert De Vleeschauwer i London, efterfulgt af andre højtstående medlemmer af Pierlot-regeringen kort efter, sluttede forsøget på at etablere et alternativ til den belgiske eksilregering.