Skriv en fortsættelse til dette afsnit - I 1814 blev en hemmelig organisation kaldet Filiki Eteria grundlagt med det formål at befri Grækenland. Filiki Eteria planlagde at lancere oprør på Peloponnes, de dunabiske fyrstedømmer og hovedstaden med de omkringliggende områder. Det første af disse oprør begyndte den 6. marts 1821 i de danubiske fyrster, som blev slået ned af osmannerne. Den 17. marts 1821 erklærede maniotterne krig, hvilket var begyndelsen på revolutionære aktioner fra andre kontrollerede stater. I oktober 1821 havde Theodoros Kolokotronis erobret Tripolitsa, hvilket blev efterfulgt af andre oprør på Kreta, i Makedonien og i det centrale Grækenland. Der opstod snart spændinger mellem de forskellige græske fraktioner, hvilket førte til to på hinanden følgende borgerkrige. Mehmet Ali af Egypten indvilligede i at sende sin søn Ibrahim Pasha til Grækenland med en hær for at undertrykke oprøret til gengæld for territorial gevinst. Ved udgangen af 1825 var det meste af Peloponnes under egyptisk kontrol, og byen Missolonghi blev belejret og faldt i april 1826. Ibrahim havde formået at undertrykke det meste af oprøret i Peloponnes og Athen var blevet generobret. Rusland, Storbritannien og Frankrig besluttede at gribe ind i konflikten og hver nation sendte en flåde til Grækenland. Efter nyheder om, at kombinerede osmanniske-egyptiske flåder skulle angribe den græske ø Hydra, afskærmede den allierede flåde den osmanniske-egyptiske flåde i slaget ved Navarino. Efter en ugelange stand-off, en kamp
Det resulterede i ødelæggelsen af den osmanniske egyptiske flåde. Med hjælp fra en fransk ekspeditionsstyrke fortsatte til den erobrede del af det centrale Grækenland i 1828.