Skriv en fortsættelse til dette afsnit - Vedtagelsen af loven blev enstemmigt støttet af de ikke-officielle indiske medlemmer i Vicekongens lovgivende råd, og blev set som nødvendigt for at beskytte Britisk Indien mod subversiv nationalistisk vold. Loven blev først anvendt under den første Lahore Conspiracy retssag i kølvandet på den mislykkede Ghadar Conspiracy af 1915, og var medvirkende til at knuse Ghadr bevægelsen i Punjab og "Anushilan Samiti" i Bengalen. Men dens udbredte og vilkårlige brug til at kvæle ægte politisk diskurs gjorde den dybt upopulær, og blev i stigende grad hånet i Indien. Udvidelsen af loven i form af Rowlatt-loven efter afslutningen af Første Verdenskrig blev enstemmigt modsat af de ikke-officielle indiske medlemmer af Vicekongens råd. Det blev et brændpunkt for politisk utilfredshed og nationalistisk agitation, der kulminerede i Rowlatt Satyagraha. Loven blev genindført under Anden Verdenskrig som Defence of India Act 1939. Uafhængigt Indien bevarede loven i en række ændrede former, som er blevet brugt i erklærede nationale undtagelsestilstande, herunder kinesisk-indisk krig, Bangladesh-krisen
, Undtagelsestilstanden i 1975 og efterfølgende Punjab oprør.