Skriv en fortsættelse til dette afsnit - Fra 1768 til 1772 en af lederne af Bar Confederation, anset af nogle for at være den første polske oprør. Det blev dannet af polske adelige, der var imod russisk indblanding i polsk indre politik.
Krasiński kritiserede også Pavestolen for dens tavshed om spørgsmålet om arrestation af flere polske adelige i den tid, herunder to biskopper (Kajetan Ignaty Sołtyk og Józef Andrzej Załuski, af russerne. I Bar-forbundet blev han deres vigtigste diplomat, ansvarlig for mange forhandlinger og deres forbindelser med udenlandske magter. I oktober 1768 tog han til Paris, hvor han blev modtaget af Ludvig XV af Frankrig, der lovede støtte til de konfødererede. I 1769 forsvarede han mordet på kong Poniatowski, senere samme år blev han leder af den konfødererede regering i Biała. I 1770 tog han til Dresden for at få støtte fra Det Hellige Romerske Rige; senere samme år mødte han Josef II, den Hellige Romerske Kejser, og modtog et tilbud om hjælp fra ham. Han støttede heller ikke erklæringen om, at kong Poniatowski ikke var Polens legitime konge, men støttede alligevel Frederik August I af Sachsen som modkandidat. Han var sandsynligvis en af de tilhængere eller endda ringlederen af planen om at kidnappe Poniatowski, der til sidst blev udført af Casimir Pulaski i 1771. Planen gik dog baglæns, da Poniatowski ikke blot undslap, men denne handling forårsagede stor kontrovers i Europa og resulterede i tab af meget international støtte til de konfødererede. Til sidst i 1772 begyndte han forhandlinger med kongen om overgivelse af de konfødererede; senere samme år blev han selv kidnappet af kosakkerne og midlertidigt fængslet i Warszawa. Han blev dog løsladt, efter at han svor loyalitet over for kongen og genvandt sine stillinger i det polsk-litauiske samvelde.