Skriv en fortsættelse til dette afsnit - Mens de lokale anti-russiske oprør i Nordkaukasus begyndte endnu før den formelle oprettelse af den kaukasiske front, to måneder efter Aslan Maskhadovs død, meddelte den nye tjetjenske separatistleder Abdul-Halim Sadulayev officielt, at de havde dannet en kaukasisk front inden for rammerne af "reformer af det militær-politiske magtsystem". Sammen med de eksisterende tjetjenske, dagestanske og ingusjiske "sektorer" blev Stavropol, Kabardin-Balkar, Krasnodar, Karachai-Circassian, Ossetian og Adyghe jamaats inkluderet i det, hvilket betyder, at de fleste regioner i det sydvestlige Rusland i teorien ville være involveret i fjendtlighederne. I oktober 2006 etablerede Dokku Umarov to nye fronter ud over Nordkaukasusregionen - Volga- og Uralfronten. Den tjetjenske separatistiske bevægelse havde påtaget sig en ny rolle som den officielle ideologiske, logistiske og sandsynligvis finansielle knudepunkt for det nye oprør i det nordlige Kaukasus. Der er stadig hyppige sammenstød mellem føderale styrker og lokale oprørere i Dagestan og Ingusjetia, mens sporadiske kampe bryder ud i de andre sydlige russiske regioner. Før erklæringen af Kaukasus Emirat, bevægelsen havde gennemført to store angreb, 2004 Nazran raid
i Ingusjetland (før den formelle proklamation) og Nalchik-angrebet i 2005 i Kabardino-Balkaria. Bevægelsen lancerede også mange mindre angreb som 2006 Avtury baghold &amp; 2007 Zhani-Vedeno baghold.