Skriv en fortsættelse til dette afsnit - Lewald blev født i 1860; hans tante var den jødiske romanforfatter Fanny Lewald. Lewald blev embedsmand i Preussen i 1885 og blev fungerende Reichskommissær i 1903. I den rolle deltog Lewald i verdensudstillingen i 1904.
(holdes sammen med de olympiske lege), hvor han var uenig med Kaiser Wilhelm II om, hvorvidt Deutscher Olympischer Sportbund, som han var præsident for, skulle være politisk uafhængig. Efter at Berlin havde vundet retten til at arrangere Sommer-OL i 1916 (som senere blev aflyst på grund af udbruddet af Første Verdenskrig), opfordrede Lewald det tyske Rige til at investere i legene, idet han argumenterede for, at det var sammenligneligt med en verdensudstilling. Ved slutningen af Første Verdenskrig var Lewald så godt forbundet som den højeste embedsmand i kejserlige Tyskland, at han personligt skrev abdikationstalen for den sidste kejserlige regering. På tidspunktet for Kapp-putschen var Lewald fungerende regeringschef, da alle ministre havde forladt Berlin. Han nægtede at blive tvunget til at yde statsmidler til det oprørske militær. Lewald, en konservativ, kom i flere og flere vanskeligheder med de socialdemokratiske regeringer og gik til sidst på pension fra det offentlige i 1923, men forblev i mere end ti æresposter, f.eks. ansvarlig for den tyske internationale udveksling af studerende, bestyrelsen for flere fremtrædende museer og den nationale olympiske komité; han havde været statssekretær. I 1935 anbefalede Lewald at Pierre de Coubertin skulle tildeles en Nobelpris.