Skriv en fortsættelse til dette afsnit - 1958 var en skillevej på en anden afgørende måde for Formel 1. Stirling Moss vandt det argentinske Grand Prix i en Cooper med mellemmotor, der blev kørt af Rob Walkers private team og drevet af en 2-liters Coventry-Climax Straight-4. Dette var den første sejr for en bil med motoren monteret bag føreren i Formel 1. Det var også den første World Championship GP-sejr for en privat deltager (med undtagelse af Indianapolis 500, hvor alle deltagerne var teknisk private deltagere, der brugte indkøbt chassis). Næste Grand Prix i Monaco
blev også vundet af den samme Cooper bil, denne gang kørt af Maurice Trintignant og står over for mere betydelig modstand. Med underdimensionerede motorer var Coopers outsidere i 1958, men så snart den nye 2,5-liters Coventry-Climax-motor var tilgængelig, begyndte de små britiske biler at dominere Formel 1. Sæsonen 1959 var i praksis starten på revolutionen med mellemmotorer, og denne sæson oplevede hård konkurrence mellem arbejderne Cooper af australske Jack Brabham og Moss i Walker teamets Cooper. Den Getrag-modificerede Citroën Traction Avant-transaksel viste sig at være Achilles' hæle for Coopers, så Walker skiftede til en transaksel fremstillet af ex-Maserati-ingeniør Valerio Colotti. Den særlige transmission viste sig at være mere upålidelig end standarden, og Brabham tog titlen med Moss som anden.