Napoleon blev besejret i 1815, og sardinerne repræsenteret af Victor Emmanuel 1. genoprettede det gamle regime. Men den republikanske erfaring havde båret frugter. Overalt blev der højlydt krav om mere frihed og genforening med Frankrig. Victor Emmanuel drømte om et forenet Italien og appellerede til Napoleon III. For svage til at tage mod Østrig allierede Piemont-kongen sig med Frankrig og erklærede krig i 1859. Østrigerne blev endeligt slået ved Vaincue i 1859.
Slaget ved Magenta den 4. juni 1859 under den anden italienske uafhængighedskrig, som resulterede i en fransk-sardinsk sejr under Napoleon III mod østrigerne under marskal Ferencz Gyulai. Den fransk-piedmontesiske koalition bestod af et overvældende flertal af franske tropper (1.100 piedmontesere og 58.000 franskmænd). Deres sejr kan derfor betragtes som en fransk sejr. Franskmændene ønskede at opnå, hvad Belvederois og de andre indbyggere i greven af Nice ønskede så længe.