Skriv en fortsættelse til dette afsnit - Under et 1978 statskup
I Afghanistan, hvor det kommunistiske parti tog magten, indledte det en række radikale moderniseringsreformer i hele landet, som var tvungne og dybt upopulære, især blandt den mere traditionelle landbefolkning og de etablerede traditionelle magtstrukturer. Regimets karakter af kraftigt at undertrykke oppositionen, herunder henrette tusindvis af politiske fanger, førte til fremkomsten af anti-regerings væbnede grupper, og i april 1979 var store dele af landet i åben oprør. Det herskende parti oplevede dybe rivaliseringer, og i september 1979 blev generalsekretæren for Folkets Demokratiske Parti i Afghanistan (PDPA), Nur Mohammad Taraki, myrdet på ordre af næstkommanderende, Hafizullah Amin, hvilket syrede forholdet til Sovjetunionen. Til sidst besluttede den sovjetiske regering, under generalsekretær Leonid Brejnev, den 24. december 1979 at oprette den 40. hær. Da de ankom til hovedstaden Kabul, lavede de et kup, dræbte PDPA's generalsekretær Amin og installerede den sovjetiske loyale Babrak Karmal fra en rivaliserende fraktion. Udrulningen var blevet forskelligt betegnet som en "invasion" (af vestlige medier og oprørerne) eller en legitim støtteintervention (af Sovjetunionen og den afghanske regering) på grundlag af Brezhnev-doktrinen.