Henriks ægteskab med Katarina af Aragonien havde ikke givet ham nogen sønner, der overlevede barndommen; Rosenkrigen
var stadig i levende erindring, hvilket fører til frygten for en magtkamp efter Henrys død. Henrik følte, at folket kun ville acceptere en mandlig hersker, ikke hans datter Mary. Han troede, at Gud havde forbandet ham for synden ved at gifte sig med sin ældre brors enke, og at den pavelige dispensation for dette ægteskab var ugyldig, fordi den var baseret på påstanden om, at Catherine stadig var jomfru efter sin første mands død. Henrik hævdede, at Katarinas krav ikke var troværdigt, og derfor måtte dispensationen trækkes tilbage og ægteskabet annulleres. Hans motivation er blevet tilskrevet hans beslutsomhed om at få en søn og arving, og til hans ønske om Anne Boleyn, en af hans kones hofdame. Katarina havde ikke flere graviditeter efter 1519; Henrik indledte annulleringsproceduren i 1527.