Fuldfør følgende sætning: Med Neros død sluttede den kejserlige embedsperiode som et privilegium for de gamle romerske familier (patricer og senatorskaber). I løbet af et enkelt kaotisk år gik magten voldsomt fra den ene kejser til den anden. De første tre fremmet deres egen "geni" kult: de sidste to af disse forsøgte Neros restitution og forfremmelse til "divus". Den fjerde, Vespasianus <unk> søn af en rytter fra Reate <unk> sikrede sit flaviske dynasti gennem tilbagevenden til en augustisk form for principat og fornyede den kejserlige kult af "divus Julius". Vespasianus blev respekteret for at have "genoprettet" den romerske tradition og for at have udvist den augustiske beskedenhed under sit styre. Han indviede statskult til "genio populi Romani" (det romerske folks "geni"), respekterede senatens "republikanske" værdier og afviste den neroniske praksis ved at fjerne forskellige fester fra de offentlige kalendere, som (i Tacitus' skånselsløse vurdering) var blevet "skidt besudlet af tidernes smiger". Han kan have fået hovedet af Neros Colossus udskiftet eller skåret for dets indvielse (eller genindvielse) til solguden i 75 e.Kr. Efter den første
Jødiske oprør og ødelæggelsen af templet i Jerusalem i 70 e.Kr., han indførte "didrachmon", tidligere betalt af jøder for deres templets vedligeholdelse, men nu omdirigeret til Jupiter Capitolinus som sejr over dem "og deres Gud". Jøder der betalte skatten, var fritaget for at dyrke de kejserlige statsguddomme. De, der tilbød det, blev dog udstødt fra deres egne samfund. Vespasianus synes at have nærmet sig sin egen forestående kult med tør humor <unk> ifølge Suetonius var hans sidste ord "puto deus fio" ("Jeg tror, jeg bliver til en gud"). Vespasians søn Titus regerede i to succesfulde år og døde derefter af naturlige årsager. Han blev guddommeliggjort og erstattet af sin yngre bror, Domitianus.