Parkes deltog for første gang i et VM-Grand Prix i
Aintree i 1959 kører en Formel 2 (F2) Fry-Climax 1.5-liters Straight-4. Men han kvalificerede sig ikke og vendte tilbage til sportsbiler derefter, bortset fra en enkelt udflugt i Mallory Park i 1962 med en Bowmaker Cooper. Efter sin succes med Ferrari sportsbiler, Parkes sluttede Ferrari officielt, i 1963 som udvikling og reserve chauffør, og i løbet af de følgende sæsoner blev anerkendt som en førende sportsvognschauffør. Da John Surtees uventet forlod Ferrari i 1966, blev Parkes forfremmet til Grand Prix-holdet og med et udvidet chassis til at imødekomme sin højde på seks fod fire tommer, var han straks succesfuld og sluttede på andenpladsen i det franske Grand Prix i 1966 i Reims. Jack Brabham vandt løbet med sin holdkammerat, Denny Hulme, som var tredje i deres Brabham Repcos. Men det blev efterfulgt af to pensioneringer før endnu en andenplads i Monza, hvor han også tog pole position. Parkes vandt et internationalt Formel 1-løb på Silverstone med en tredjedel af et omgang over Brabham i april 1967. Det 52-runde løb var den første Formel 1-konkurrence for Parkes i hans hjemland. Han fuldførte 152,36 miles konkurrence i 1:19:39.25 med en gennemsnitshastighed på 114.65 mph.