Fuldfør følgende sætning: Den 2. februar 1964 tabte Atalanta 7-1 hjemme mod Fiorentina; dette var klubbens værste hjemme nederlag nogensinde. Dette resultat forargede fansene, hvilket krævede politiets indgriben for at forhindre vold mellem dem og spillerne. Quarios taktiske valg blev også stillet spørgsmålstegn ved, hvilket fik ham til at blive fyret efter kampen og erstattet af Carlo Ceseroli. Klubben ville til sidst ende i midten af placeringen, men sæsonen blev forpurret af Turanis død den 25. april 1964. Attilio Vincentini, der blev nomineret af eks-træner Luigi Tentorio, erstattede ham som præsident den sommer. Tentorio forlod klubbens ledelse (og fodboldverdenen helt) i 1966, da alle fodboldklubber blev lavet til aktieselskaber, for han var fundamentalt uenig i denne idé. Senere i 1960'erne deltog Atalanta i et par kontinentale (men ikke UEFA) konkurrencer: Intertoto Cup (dengang også kendt som Coppa Piano Karl Rappan) i 1966 <unk> 67 og Mitropa Cup i 1967 <unk> 68 og 1968 <unk> 69. Sæsonen 1967-1968 så Atalanta kun snævert undslippe nedrykning: Tabanelli, der var vendt tilbage til en anden periode som manager i 1967, blev erstattet som træner af tidligere kaptajn Stefano Angeleri i løbet af sæsonen på grund af dårlige resultater. Efter at have bukket under for et sidste minut 1-0 tab mod SPAL på den tredje-til-sidste dag, et resultat, der bandt begge klubber på 22 point, blev Atalanta's overlevelse sikret takket være bedre resultater end sidstnævnte i de sidste to kampe. Men klubben undgik ikke nedrykning i
1969, der afsluttede en række af ti på hinanden følgende sæsoner i topfløjen. I februar 1969 overtog han som præsident efter Vicentini's afsked, men han blev erstattet som præsident efter blot et år af Achille Bortolotti, der allerede havde været en delaktionær i flere år efter uenigheder i ledelsen mellem Bortolotti, Baracchi og Massimo Masserini.