Kortfattet artikel:  Mange fodbold kærlighedshistorier begynder med et spil delt med far. Jeg havde aldrig haft det, men jeg havde hørt historierne og håbede på den far-søn oplevelse, da jeg tog min ældste søn Jayden med til Wembley på søndag. Han er 10 og Chelsea fan ligesom sin far. Ikke som hans bror Koby, der er syv og for nylig erklærede, at han skifter hold for at støtte Manchester United. Jeg tænkte på metroen i Paris. Ikke at jeg var bekymret for de rigtige Chelsea-fans, men mere for de idioter, der påklæder sig trøjen og hævder at være Chelsea-fans uden at bekymre sig om, hvilket billede eller budskab de sender ud, og bare er ude på at skabe ballade. Chelsea-tilhængere poserer med Michael Duberry (midten) og hans ældste søn, Jayden (anden til højre) på Wembley. Chelsea-fans støtter deres hold i Capital One Cup-finalen - og Duberry var en af supporterne på Wembley. Chelsea fejrer Coca-Cola-cupen på Wembley i 1998, Duberrys første trofæ som professionel. Jeg vidste ikke, hvad jeg skulle forvente. Jeg var ikke 100 procent sikker, men vi tog offentlig transport på Jubilee Line til Wembley Park, fordi vi ville gå ned ad Wembley Way. En pokalfinal ville ikke være det samme uden den. Det var dejligt at se Jaydens ophidsede ansigt, mens han tællede ned på stopene, da vi nærmede os stadion. Så snart vi gik ud af stationen, så vi bølger af folk i blå og hvide. Det var en dejlig følelse at gå ned ad Wembley Way med min søn. Som spiller får man ikke lov til at opleve det her. Jeg elskede det lige så meget som ham. Man kunne tydeligt se de forskellige racer i blå skjorter, der gik mod stadion. Det lignede slet ikke det billede, de racistiske idioter malede af Chelsea-fans i Paris Metro. Som spiller får man ikke lov til at gå ned ad Wembley Way. Jeg elskede det lige så meget som min søn", sagde Duberry. Det var en fantastisk følelse at gå ned ad Wembley Way med min søn blandt forskellige racer i blå skjorter. Chelsea har flere kosmopolitiske fans end da jeg...
Jeg tog min søn med til Wembley for at støtte Chelsea i Capital One Cup-finalen. Chelseas støtte den dag var multikulturel og indbydende. Min eneste bekymring var de uhøflige ord, min 10-årige søn kunne høre. Men nyheder om mere påstået racisme af fans på et tog var skuffende. Jeg nød dagen som sort far og Chelsea-fan, der så sit hold vinde.