Skriv en fortsættelse til dette afsnit - På tidspunktet for Marburg Colloquy, Suleiman den Magnificent belejrede Wien
med en stor hær. Luther havde argumenteret imod at gøre modstand mod tyrkerne i sin "Forklaring af de fem og halvfems teser" fra 1518, hvilket havde fremprovokeret anklager om nederlag. Han så tyrkerne som en plage sendt af Gud for at straffe kristne, som agenter for den bibelske apokalypse der ville ødelægge Antikrist, som Luther troede var pavedømmet og den romerske kirke. Han afviste konsekvent tanken om en hellig krig, "som om vort folk var en hær af kristne mod tyrkerne, som var Kristi fjender. Dette er helt i modstrid med Kristi lære og navn". På den anden side støttede Luther, i overensstemmelse med sin lære om de to riger, en ikke-religiøs krig mod tyrkerne. I 1526 argumenterede han i "Om soldater kan være i en tilstand af nåde", at nationalt forsvar er grunden til en retfærdig krig. I 1529 opfordrede han aktivt kejser Karl V og det tyske folk til at føre en verdslig krig mod tyrkerne.