En kolonisering af Ulster var blevet foreslået siden slutningen af Niårskrigen. De oprindelige forslag var mindre, og omfattede plantning af bosættere omkring vigtige militære stillinger og på kirkelige jord, og ville have inkluderet store jordtilskud til indfødte irske herrer, der stod på engelsk side under krigen, såsom Niall Garve O'Donnell. Men i 1608 udløste sir Cahir O'Doherty af Inishowen et oprør, hvor han erobrede og brændte byen Derry
- Hvad? Det korte oprør blev afsluttet af Sir Richard Wingfield i slaget ved Kilmacrennan. Oprøret fik Arthur Chichester, Lord Deputy of Ireland, til at planlægge en meget større plantage og at ekspropriere alle indfødte jordejere i provinsen. John Davies, Irlands justitsminister, brugte loven som et redskab til erobring og kolonisering. Før jarlenes flugt havde den engelske administration forsøgt at minimere høvdingernes personlige ejendomme, men nu behandlede de høvdingerne som eneejere af hele deres territorier, så alt jord kunne konfiskeres. Det meste af dette land blev anset for at være fortabt (eller undladt) til kronen, fordi høvdingerne blev erklæret for at være besat. Engelske dommere havde også erklæret, at ejendomsrettigheder til jord, der blev besat i henhold til gavelkind, den indfødte irske skik med at arve jord, ikke havde nogen gyldighed i henhold til engelsk lov. Davies brugte dette som et middel til at konfiskere jord, når andre midler mislykkedes.