Skriv en fortsættelse til dette afsnit - Imidlertid begyndte osmannerne at stå over for mange udfordringer. Manglen på at erobre Safavid-imperiet tvang det til at holde kræfter i øst, mens den russiske imperiums ekspansion satte pres på Sortehavsterritorierne. I mellemtiden begyndte de vestlige magter at overhale deres maritime kapacitet, og slaget ved Lepanto (1571) var et vendepunkt. I 1683 stoppede slaget ved Wien en osmannisk invasion igen, med den kristne Hellige Liga, der drev imperiet tilbage til Balkan. Trods den venetianske generobring af Morea
(Peloponnes) i 1680'erne, og den blev genvundet i 1715, mens øen Korfu under venetiansk herredømme forblev den eneste græske ø, der ikke blev erobret af osmannerne. Det Osmanniske Rige forblev stadig den største magt i Middelhavet og Mellemøsten.