Skriv en fortsættelse til dette afsnit - På trods af at tage pole position i de to første runder, mekaniske problemer stoppet hans chancer for sejr. Han drev mange gange i Sydafrika, og i Monaco, sprang hans motor i start, og sejren gik til hans holdkammerat Denny Hulme. Ved det hollandske Grand Prix, scorede han sin første podium i sæsonen, med andenpladsen, bag skotten Jim Clark. Han trak sig tilbage i det belgiske Grand Prix med endnu en sprængt motor. Han fik det ordnet ved at vinde det franske Grand Prix på Bugatti Circuit i Le Mans. Han kom på fjerdepladsen i det britiske Grand Prix, bag Chris Amon, hans holdkammerat Hulme og Clark. Ved Tysklands Grand Prix
Han havde en kæmpe kamp med Amon, og Brabham sluttede med kun et halvt sekund foran den newzealandske. Hulme var vinderen. Ved det første canadiske Grand Prix i Mosport Park vandt han en kæmpe sejr, foran Hulme, i kolde og regnfulde forhold. Ved det italienske Grand Prix i Monza, Brabham måtte afslutte anden, kun et par bil længder bag John Surtees, der tog sin sidste GP sejr. Hulme trak sig tilbage fra løbet, og mindskede forskellen til 3 point mellem de to, da cirkuset rejste til USA, til Watkins Glen til United States Grand Prix. Brabham overkvalificerede sin holdkammerat og sluttede som femte i løbet, og med Hulme på podiet betød det, at mesterskabschancerne så småt ud for Black Jack, da cirkuset tog til Mexico for mesterskabsbeslutningen og sæsonens sidste løb. Endnu en gang overkvalificerede han sin holdkammerat, og havde brug for at vinde, med Hulme som femte eller lavere. Men Jim Clark var simpelthen for hurtig i hele weekenden, og dominerede løbet fra pole til sejr, med Brabham, der sluttede over 1 minut og 25 sekunder bagud. Hulme endte på tredjepladsen, og så vandt newzealænderen mesterskabet, mens Brabham nøjedes med andenpladsen. Holdet sikrede sig konstruktørmesterskabet med 67 point, og 23 point foran Lotus, som scorede i alt 44 point.