Skriv en fortsættelse til dette afsnit - Kongressen opløstes i den tredje uge af december, og det næste skridt ville være en kongres i Laibach
at diskutere intervention med Ferdinand. Metternich fandt sig i stand til at dominere Laibach mere end nogen anden kongres, og overvågede Ferdinands afvisning af den liberale forfatning, han havde accepteret kun måneder før. De østrigske hære forlod Napoli i februar og trådte ind i byen i marts. Kongressen blev udskudt, men på forhånd eller ved held holdt Metternich repræsentanter for magterne tæt på, indtil oprøret blev slået ned. Som et resultat, da lignende oprør brød ud i Piemonte i midten af marts, havde Metternich zaren i hånden, som indvilligede i at sende 90.000 mænd til grænsen som et udseende af solidaritet. Bekymringer voksede i Wien om, at Metternichs politik var for dyr. Han svarede, at Napoli og Piemonte ville betale for stabilitet; ikke desto mindre var han også tydeligt bekymret for Italiens fremtid. Han blev lettet, da han kunne oprette en domstolskansler og statskansler den 25. maj, en stilling, der var blevet ledigt siden Kaunitz' død i 1794. Han var også tilfreds med den fornyede (om end skrøbelige) nærhed mellem Østrig, Preussen og Rusland; Det var dog kommet på bekostning af den anglo-østerrikske entente.