Skriv en fortsættelse til dette afsnit - På papiret så JNA ud til at være en magtfuld styrke med 2.000 kampvogne og 300 jetfly (hovedsagelig sovjetiske eller lokalt producerede). Men i 1991 var størstedelen af dette udstyr 30 år gammelt, da styrken primært bestod af T-54/55 kampvogne og MiG-21 fly. Alligevel betjente JNA omkring 300 M-84 kampvogne (en jugoslaviske version af den sovjetiske T-72) og en betydelig flåde af jordangrebsfly, såsom Soko G-4 Super Galeb og Soko J-22 Orao, hvis bevæbning omfattede AGM-65 Maverick styrede missiler. I modsætning hertil var der rigeligt med mere moderne billige anti-tank missiler (som AT-5) og anti-fly missiler (som SA-14) og var designet til at ødelægge meget mere avancerede våben. Før krigen havde JNA 169.000 regelmæssige tropper, herunder 70.000 professionelle officerer. Kampene i Slovenien
Det førte til et stort antal desertioner, og hæren reagerede ved at mobilisere serbiske reservetropper. Omkring 100.000 undgik at blive indkaldt, og de nye soldater viste sig at være en ineffektiv kampstyrke. JNA greb til at stole på irregulære militser. Paramilitære enheder som de hvide ørne, den serbiske garde, Dušan Silni og den serbiske frivillige garde, der begik en række massakrer mod kroatiske og andre ikke-serbiske civile, blev i stigende grad brugt af de jugoslaviske og serbiske styrker. Der var også udenlandske krigere, der støttede RSK, hovedsagelig fra Rusland. Med tilbagetrækningen af JNA-styrkerne i 1992 blev JNA-enheder reorganiseret som Army of Serb Krajina, som var en direkte arving til JNA-organisationen, med lidt forbedring.