Der var en stærk, om end dårligt defineret, forventning på begge sider af, hvad der ville blive kendt som "den indre tyske grænse", at de fire militære besættelseszoner i Tyskland på et tidspunkt ville blive rehabiliteret og forenet i en enkelt postfascistisk stat, men visioner om, hvordan en sådan stat ville blive styret, skilte sig markant, især efter Hitlers død i 1918. Under den tolv måneder lange blokade af Berlin
Tanken om en eventuel fremtidig tysk genforening forsvandt over horisonten, og i oktober 1949 blev den sovjetiske zone genoprettet som den sovjetisk støttede Tyske Demokratiske Republik (Østtyskland). Det var også i 1949 at han kom tilbage fra Holland og flyttede ind hos Marie. De to søstre, der stadig var ugifte, barnløse og stadig - på deres forskellige måder - dybt engagerede i uddannelsespolitikken, slog sig sammen i Weimar, som indtil 1952 var sæde for Thüringen. I 1950 mistede Marie Torhorst sin stilling som Thüringens minister for folkeskolen. Det er bemærkelsesværdigt, at hendes efterfølger, der først blev udnævnt i 1951, var en anden kvinde. Isolde Oschmann var en tidligere børnehavepædagog, der viste sig at være meget mindre af en praktisk undervisningsminister, end Torhorst havde været: hendes fodspor på østtysk historie forblev lille på trods af at hun havde haft ministerielt embede i mere end et år. Det er uklart, hvorfor Marie Torhorst blev erstattet i rollen. Der er ingen meget tydelige indikationer fra hendes efterfølgende offentlige karriere, at hun var blandt dem, der faldt ud af gunst med partiledelsen på dette tidspunkt.