Skriv en fortsættelse til dette afsnit - Den 25. september 1954 talte den daværende premierminister U Nu i sin radiotale til nationen om rohingya-muslimernes politiske loyalitet over for overvejende buddhistisk Burma. Denne brug af udtrykket "Rohingya" er vigtig i den forstand, at Myanmar i dag benægter at acceptere denne kategori helt og kalder dem "Bengali". I samme periode blev der oprettet en separat administrativ zone May Yu, der omfattede det meste af den nuværende nordlige Rakhine-stat, hvor rohingyaerne var den etniske majoritet. Et af målene for denne muslimske flertal zone var at "stræbe efter fred med Pakistan". Brigadegeneral Aung Gyi, en af general Ne Wins stedfortrædere, forklarede i 1961 rohingyaerne som: "I vest grænser May Yu-distriktet til Pakistan. Som det er tilfældet med alle grænseområder, er der muslimer på begge sider af grænsen. De, der er på Pakistans side, kaldes pakistanere, mens muslimerne på vores burmesiske side af grænsen kaldes rohingyaer. Men siden Burmas militærjunta
Jeg vil gerne understrege, at det er nødvendigt, at der i denne betænkning tages hensyn til de grundlæggende rettigheder, som de indfødte Rohingya har. I 1962 overtog militærdiktatoren general Ne Win regeringen og begyndte at gennemføre en nationalistisk dagsorden, der havde sine rødder i racediskrimination. I 1978 indledte militærregeringen operationen Nagamin for at adskille statsborgere fra ikke-statsborgere. Dette var det første koordinerede voldsomme angreb på rohingyaer i stor skala. National Registration Cards (NRC) blev fjernet af statslige aktører, som aldrig vil blive erstattet. Den vold, der fulgte, tvang 200.000 rohingyaer til at flygte til Bangladesh. Bangladesh nægtede rohingyaerne adgang til sit territorium og blokerede madrationer, hvilket førte til, at 12.000 af dem døde. Efter bilaterale forhandlinger blev rohingyaerne hjemsendt.