Skriv en fortsættelse til dette afsnit - Mens stærke byer/fæstninger og udførlige belejringer for at erobre dem var almindelige i hele den gamle verden, var romerne unikke blandt de gamle hære i deres omfattende brug af befæstninger i felten. I kampagne efter kampagne blev der brugt enorme kræfter på at grave en opgave, der blev udført af den almindelige legionær. Hans kampsæk bestod af en skovl, en "dolabra" eller pik og en vædderkurv til at slæbe jord i. Nogle soldater havde også en slags græsplæne. Med dem gravede de skyttegrave, byggede mure og palisader og byggede angrebsveje. Julius Cæsars operationer ved Alesia
er velkendte. Den galliske by var omgivet af massive dobbeltmure, som lukkede forsvarerne ind og holdt angribere ude. Et netværk af lejre og fæstninger indgik i disse værker. Kun den indre grøft var dyb, og Cæsar omledte en flod for at fylde den med vand. På forskellige steder blev jorden også besat med stænger af jernstænger for at afskrække angrebet. Overraskende for et sådant infanteri-centreret slag, var Cæsar stærkt afhængig af kavaleristyrker for at imødegå galliske angreb. Ironisk nok var mange af dem fra germanske stammer som havde indgået en aftale tidligere.