I september 1989 tog Małgorzata Chodakowska en vandretur i Tatrabjergene (på den polske side) sammen med et par venner. En dag da pigerne var ude at gå, kom de i samtale med en ensom østtysker vandrer. Klaus Zimmerling var en mekanisk-elektrisk ingeniør fra Wachwitz-kvarteret i Dresden. (Det viste sig senere, at Zimmerling var en frustreret ingeniør, men en passioneret hobby-vinproducent.) Om aftenen blev de enige om at slå sig sammen til den sidste del af deres pause, og i slutningen af turen udvekslede Chodakowska og Zimmerling adresser. To uger senere ankom hun til Dresden med toget fra Warszawa for at blive mødt af Klaus med en buket blomster i hånden og højtideligt rullede en rød løber ud over perronen: de var tydeligvis forelskede. Der var stadig betydelige rejsebegrænsninger mellem de centraleuropæiske lande i "Sovjetimperiet", men 1989/90 var en periode med massive og varige sociale og politiske forandringer. Ved udgangen af 1990 havde Chodakowska sluttet sig til sin elsker i Dresden, og parret blev gift. På dette tidspunkt havde Małgorzata Chodakowska imidlertid stadig ikke afsluttet sin uddannelse på Akademiet i Wien. I november 1989 havde demonstranter dog brudt Berlinmuren, og efter at østberlinere - nogle jublende og andre blot nysgerrige - strømmede forbi forvirrede grænsevagter, blev det klart, at hverken de sovjetiske soldater eller deres østtyske stedfortrædere havde fået ordre til at dræbe. Der ville ikke ske en gentagelse af 1953
- Hvad? Langvarige restriktioner for udenlandske rejser forsvandt hurtigt, og Zimmerling var i stand til at ledsage sin brud til Østrig, hvor hun færdiggjorde sine kunstneriske studier i Wien, og han foretog en tolv måneders praktik på en økologisk vingård oppe ad floden i Wachau.