Skriv en fortsættelse til dette afsnit - I marts 1933, blot tre måneder efter Adolf Hitler blev kansler, flygtede Eisner fra Berlin til Paris, hvor en søster boede. Her levede hun usikkert og tog ethvert job, hun kunne finde (oversættelse, babysitting osv.) og arbejdede, når det var muligt, som freelance filmkritiker for en række internationale tidsskrifter og aviser. I 1940 blev hun arresteret i den første "Rafle du billet vert" og bragt til Vel d'Hiv.
sammen med hundredvis af andre ugifte jødiske kvinder. Derfra blev de transporteret til interneringslejren Gurs i Pyrenæerne, en koncentrationslejr drevet af franskmændene for tyskerne. Efter et par måneder lykkedes det hende at flygte og rejste til Montpellier, hvor hun kortvarigt blev indskrevet som studerende, før hun fandt vej til Rodez og til pastor Exbrayat, der hjalp hende med at få falske papirer - hun blev Louise Escoffier fra Alsace-regionen. Hun forblev i kontakt med Henri Langlois, der var i Paris, og gemte dåser film rundt om i landet for at holde dem ude af nazisternes hænder. Et af disse steder var nær Figeac i det centrale Frankrig, i kælderen i Château de Béduer. Langlois instruerede Eisner til at tage derhen for at bevare filmene (herunder "The Great Dictator"). Eisner udførte dette under frysende kulde i en måned, før han løb tør for penge. Da hun havde brug for hjælp, lykkedes det hende at få et job på en pigeskole i Figeac. Hun blev behandlet dårligt, og begyndte at undervise i tysk til nogle spanske piger, der boede hos den lokale skolelærerinde, Madame Guitard, som tog hende ind; hun blev der indtil befrielsen af Paris i slutningen af august 1944.