Skriv en fortsættelse til dette afsnit - I begyndelsen af 1920'erne pålagde Washington Naval Treaty begrænsninger på den maksimale størrelse og total tonnage af hangarskibe for de fem vigtigste flådemagter. Senere traktater har i vid udstrækning bevaret disse bestemmelser. Som følge heraf var byggeriet mellem verdenskrigerne ikke tilstrækkeligt til at imødekomme de operationelle behov for hangarskibe, da Anden Verdenskrig udvidede sig fra Europa. Der var for få flådeskibe til rådighed til samtidig at transportere fly til fjerntliggende baser, støtte amfibiske invasioner, tilbyde transportørlandingstræning til erstatningspiloter, udføre anti-ubådspatruljer og give defensiv luftdækning til udsatte slagskibe og krydsere. Ovenstående krav til missionen begrænsede brugen af flådeskibets unikke offensive strejkeevne, der blev demonstreret i slaget ved Taranto
og angrebet på Pearl Harbor. Konvertering af eksisterende skibe (og skrog under konstruktion til andre formål) har givet yderligere hangarskibe, indtil ny konstruktion blev tilgængelig.