Brabham-biler deltog i Indianapolis 500 fra midten af 1960'erne til begyndelsen af 1970'erne. Efter et mislykket projekt i 1962 blev MRD i 1964 bestilt til at bygge et IndyCar-chassis drevet af en amerikansk Offenhauser-motor. Det resulterende BT12-chassis blev kørt af Jack Brabham som "Zink-Urschel Trackburner" ved
1964 og trak sig tilbage med et brændstoftankproblem. Bilen blev indsat igen i 1966 og tog en tredjeplads til Jim McElreath. Fra 1968 til 1970 vendte Brabham tilbage til Indianapolis, først med en 4,2-liters version af Repco V8, som holdet brugte i Formel 1. Peter Revson sluttede som femte i 1969, før han vendte tilbage til Offenhauser-motoren i 1970. Brabham-Offenhauser-kombinationen blev indsat igen i 1971 af J.C. Agajanian, der sluttede som femte i hænderne på Bill Vukovich II. Selvom ingen Brabham bil nogensinde vandt i Indianapolis, vandt McElreath fire United States Automobile Club (USAC) løb i løbet af 1965 og 1966 i BT12. "Dean Van Lines Special", hvor Mario Andretti vandt 1965 USAC national mesterskab var en direkte kopi af denne bil, lavet med tilladelse fra Brabham af Andretti's crew chef Clint Brawner. Revson tog Brabhams sidste USAC-sejr i en BT25 i 1969, ved hjælp af Repco-motoren.