I midten af 1980'erne var miljøspørgsmål i nyhederne og offentlighedens opmærksomhed på grund af forskellige internationale katastrofer som Bhopal-katastrofen (1984), Tjernobyl-atomeksplosionen (1986) og Exxon Valdez-tankerudslippet
(1989). Livscyklusvurderinger (LCAs) begyndte at få tiltrækning fra sine indledende stadier i 1970'erne til 1980'erne, og det var i 1991, at udtrykket blev opfundet for første gang. Med den stigende bevidsthed om miljøpåvirkningerne på grund af menneskelige aktiviteter blev der stor efterspørgsel efter en mere omfattende vurdering af bygninger, der udnyttede principperne for livskvalitetsvurdering. I 1990 blev den første bæredygtighedsvurderingsmetode for bygninger, BREEAM, frigivet. I 1993 dannede Rick Fedrizzi, David Gottfried og Mike Italiano verdens første Green Building Council (GBC) sammen med U.S. Green Building Council. Deres mission var at fremme bæredygtighedsfokuserede praksis i byggebranchen og fremme principperne for bæredygtig byggeri. USGBC var desuden ansvarlig for oprettelsen af LEED (Leadership in Energy and Environmental Design) grønne bygning ratingsystem i 1998. Integrationen af energiforbruget, materialeydelsen og andre miljøspørgsmål i forbindelse med bygningen samt målet om at standardisere sammenligningen af vurderinger førte til mere omfattende metoder til bygningsanalyser.