Skriv en fortsættelse til dette afsnit - Fra 1983 til 1993, Arafat baserede sig i Tunesien, og begyndte at skifte sin tilgang fra åben konflikt med israelerne til forhandlinger. I 1988 anerkendte han Israels ret til at eksistere og søgte en to-statsløsning på den israelske-palæstinensiske konflikt. I 1994 vendte han tilbage til Palæstina, bosatte sig i Gaza City og fremmer selvstyre for de palæstinensiske områder. Han deltog i en række forhandlinger med den israelske regering for at afslutte konflikten mellem den og PLO. Disse omfattede Madrid-konferencen i 1991
, Oslo-aftalerne fra 1993 og Camp David-topmødet i 2000. I 1994 modtog Arafat Nobels fredspris sammen med Yitzhak Rabin og Shimon Peres for forhandlingerne i Oslo. På det tidspunkt faldt Fatahs støtte blandt palæstinenserne med væksten af Hamas og andre militante rivaler. I slutningen af 2004, efter at have været begrænset i sit Ramallah-kompleks i over to år af den israelske hær, faldt Arafat i koma og døde. Selv om årsagen til Arafats død er blevet spekuleret over, har undersøgelser foretaget af russiske og franske hold fastslået, at der ikke var tale om noget ulovligt spil.