Skriv en fortsættelse til dette afsnit - Den 5. maj 1940, i forventning om den tyske invasion af Frankrig og Nederlandene den måned, udstedte militærguvernøren i Paris en proklamation, der beordrede alle "fjendtlige udlændinge" mellem 17 og 55 år, der var kommet fra Tyskland (fortrinsvis jøder), til at rapportere separat til internering. Kvinderne var samlet i Vélodrome d'Hiver den 15. maj, så Hannah Arendts mor, som var over 55, fik lov til at blive i Paris. Arendt beskrev processen med at gøre flygtninge til "den nye slags mennesker skabt af nutidens historie... sat i koncentrationslejre af deres fjender og i interneringslejre af deres venner". Mændene, deriblandt Blücher, blev sendt til Camp Vernet i det sydlige Frankrig, tæt på den spanske grænse. Arendt og de andre kvinder blev sendt til Camp Gurs, vest for Gurs, en uge senere. Lejren var tidligere blevet oprettet for at huse flygtninge fra Spanien. Den 22. juni kapitulerede Frankrig og underskrev våbenhvilen i Compiègne.
, og deler landet. Gurs var i den sydlige Vichy-kontrollerede del. Arendt beskriver, hvordan "i det resulterende kaos lykkedes det os at få fat i befrielsespapirer, som vi var i stand til at forlade lejren med", hvilket hun gjorde med omkring 200 af de 7.000 kvinder, der blev holdt der, omkring fire uger senere. Dengang var der ingen modstandsbevægelse, men hun formåede at gå og stoppe nordpå til Montauban, nær Toulouse, hvor hun vidste, hun ville finde hjælp.