Fuldfør følgende sætning: På tærsklen til befrielsen fandt flere slag sted mellem bataljonerne og ELAS; det mest kendte var slaget ved Meligalas i september 1944. Efter befrielsen blev grupperne kun midlertidigt opløst og blev rekrutteret i gendarmeriet for at kæmpe sammen med de britiske og regeringsstyrker mod EAM/ELAS i slaget ved
Dekemvriana, i Athen. Sikkerhedsbataljonerne overgav sig altid til briterne, som normalt lod dem beholde de våben, tyskerne havde leveret. General Ronald Scobie, der kommanderede de britiske styrker i Grækenland, behandlede i modsætning til sin holdning til EAM, som han afskedigede som blot "banditter", sikkerhedsbataljonerne som en legitim militærstyrke. Den britiske premierminister Winston Churchill havde et meget gunstigt syn på sikkerhedsbataljonerne og sagde: "Det forekommer mig, at kollaboratørerne i Grækenland i mange tilfælde gjorde det bedste, de kunne, for at beskytte den græske befolkning mod tysk undertrykkelse". Da han blev kritiseret af Labour-parlamentsmedlemmer i Underhuset for at have ansat sikkerhedsbataljonerne til at kæmpe på den britiske side mod EAM i "Dekemvriana", svarede Churchill: "Sikkerhedsbataljonerne blev oprettet for at beskytte de græske landsbyboere mod udplyndringerne fra nogle af dem, der under dække af at være deres lands frelser levede på indbyggerne og gjorde meget lidt i kampen mod tyskerne". Alt i alt blev kun meget få af deres medlemmer dømt for samarbejde. For eksempel blev deres skaber, Grækenlands premierminister Rallis, dømt til livstid for forræderi og døde i fængsel i 1946, men han blev frikendt for sit engagement i sikkerhedsbataljonerne.