Skriv en fortsættelse til dette afsnit - Under ledelse af Benjamin Netanyahu i slutningen af 1990'erne trak Israel sig tilbage fra Hebron og underskrev Wye River-memorandummet, der gav større kontrol til det palæstinensiske selvstyre. Ehud Barak, der blev valgt til premierminister i 1999, indledte det nye årtusinde ved at trække sine styrker tilbage fra det sydlige Libanon og føre forhandlinger med den palæstinensiske selvstyres formand Yasser Arafat og den amerikanske præsident Bill Clinton på Camp David-topmødet i 2000. Under topmødet fremlagde Barak en plan for oprettelsen af en palæstinensisk stat. Den foreslåede stat omfattede hele Gaza-striben og over 90% af Vestbredden med Jerusalem som fælles hovedstad. Hver side bebrejdede den anden for forhandlingernes fiasko. Efter et kontroversielt besøg af Likud-leder Ariel Sharon på Tempelbjerget, begyndte den anden Intifada. Nogle kommentatorer hævder, at oprøret var forud planlagt af Arafat på grund af sammenbruddet af fredsforhandlingerne. Sharon blev premierminister ved et særvalg i 2001. Under sin regeringstid gennemførte Sharon sin plan om ensidigt at trække
Det er en af de vigtigste årsager til, at vi i Europa-Parlamentet og i Rådet har enstemmigt vedtaget en række ændringsforslag, der er nødvendige for at sikre, at der ikke sker en forhøjelse af antallet af personer, der flytter fra Gaza. På dette tidspunkt var 1.100 israelere blevet dræbt, for det meste ved selvmordsbombninger. De palæstinensiske dødsfald fra 2000 til 2008 nåede 4.791 dræbt af israelske sikkerhedsstyrker, 44 dræbt af israelske civile og 609 dræbt af palæstinensere.