Skriv en fortsættelse til dette afsnit - Den tidligere britiske raid på Taranto
, som ofte betragtes som inspirationen til Pearl Harbor-angrebet, opnåede sit strategiske mål ved at være en betydeligt mindre operation, der påførte meget mindre ødelæggelse. Ikke alene kostede den italienske flåde halvdelen af sine hovedskibe på én nat, men som svar overførte "Regia Marina" straks sine uskadte skibe fra Taranto til Napoli for at beskytte dem mod lignende angreb, indtil forsvaret i Taranto (hovedsageligt torpedonettet) blev bragt op på et passende niveau for at beskytte dem mod yderligere angreb af samme art (hvilket skete mellem marts og maj 1941). Efter Taranto skiftede magtbalancen til fordel for den britiske Middelhavsflåde, som nu havde mere operationel frihed: da de tidligere var tvunget til at operere som en enhed for at matche de italienske hovedfartøjer, kunne de nu opdeles i to slaggrupper; hver bygget omkring et hangarskib og to slagskibe. Det blev konstateret, at slagskibe var mere nyttige i Middelhavets grænser i modsætning til Stillehavet; desuden var de ældre amerikanske slagskibe for langsomme til at eskortere hangarskibe og blev hovedsageligt brugt som ildsupport til amfibieoperationer. Selv om den amerikanske stillehavsflåde havde fem ud af otte slagskibe sænket (tre af dem var permanente tab) i Pearl Harbor, betød dette i stedet en afhængighed af de uberørte hangarskibe til offensive operationer mod japanerne.