Kortfattet artikel:  Superhelte har altid haft en særlig plads i mit hjerte. Jeg voksede op i Zambia i 1980'erne, en æra der markerede begyndelsen på landets værste økonomiske krise. Mine barndomsminder går tilbage til en langvarig nødsituation, der var præget af akut fødevaremangel og en økonomisk nedgang, hvor den gennemsnitlige zambianske families basale behov knap nok blev dækket. Mine søskende og jeg -- og vores gruppe af venner fra omkring gården -- tilbragte utallige timer med at sidde på en forladt svinehus mur, perfektionere vores udenjordiske kodesprog. Vores mål var at sende et SOS til superheltene i galakserne, og hvis vores kodesprog var blevet raffineret nok til at nå over afgrunden af rummet, ville måske et rumskib komme ned til Jorden for at redde os fra vores kedelige liv og bære os væk i det ydre rum. Jeg leder efter superhelte. Lad os gå tilbage til bare et par år tidligere -- i midten til slutningen af 1970'erne og før den økonomiske nedgang -- da superhelte som Superman, Spiderman, Batman og den utrolige Hulk var store tilbud for alle, der voksede op. I vores barndoms øjne var de magtfulde, altomfattende væsener, og deres mærker var merchandised på T-shirts, hatte, frokostkasser, legetøj, og næsten alting. De påvirkede mange aspekter af min barndomsoplevelse i en sådan grad, at jeg tilbragte en stor del af mine formative år med at stræbe efter at blive en superhelt, når jeg voksede op. Men så blev jeg skuffet. Det gik op for mig, at jeg aldrig ville blive en superhelt, da de fleste af dem var mænd -- og alle var hvide. Den desperate søgen efter en alternativ superhelt, som man kunne forholde sig til, førte kun til endnu mere desillusionering. Så mange år senere, i år 2015, er det noget forvirrende at opleve den samme desillusionering i dag, når jeg ser så lidt repræsentation af kulturelle minoriteter i de populære medier. Det her betyder meget for mig. Jeg er af den tankegang, der mener, at radio, tv, film og andre medier af populær kultur giver symboler, myter og ressourcer, hvorigennem vi udgør en fælles...
Den digitale illustrator Milumbe Haimbe udfordrer stereotyper og tager fat på mangfoldighedskløften gennem sit arbejde. Sidste maj var hun en af vinderne på Dakar Biennale.