Durham-bevægelsens tempo overraskede selv Moore. I 1960 holdt fire afroamerikanske studerende deres egen sit-in.
I Woolworth's Department Store i nabolaget Greensboro, North Carolina. På det tidspunkt havde Moore og McKissick organiseret en landsdækkende sit-in, der skulle begynde i Durham. Oprindeligt mente de, at eleverne i Greensboro havde handlet for hurtigt. Da McKissick hørte om sit-in, udbrød han: "Åh min Gud, disse børn er gået for hurtigt!" Ikke desto mindre indså Moore og hans allierede snart, at tiden var inde til at gribe til handling, idet de indså, at de studerende aktivister i Durham ønskede at efterligne deres Greensboro-modparter. Præcis en uge efter Greensboro-sit-in, førte Moore og McKissick en af deres egne. De førte dusinvis af universitetsstuderende ind i hjertet af Durham, hvor de satte sig ved Woolworths frokostbord. Da forvalteren lukkede disken, flyttede eleverne til disken på S.H. Kress og Walgreens, som også var lukket. Men budskabet var blevet sendt, og ved ugens afslutning havde studerende i Charlotte, Raleigh, Winston-Salem og Fayetteville sluttet sig til sit-in-bevægelsen og skræmt hvide butiksejere ved at klæde sig godt og opføre sig værdigt. Durham-bevægelsen var endelig begyndt at sprede sig ud over byens grænser.