Det er blevet påstået, at briterne brugte kemiske våben i Mesopotamien i 1920, under det irakiske oprør
("Ath Thawra al Iraqiyya al Kubra"), i perioden med det britiske mandat over Mesopotamien. Anvendelse af tåregas og dødelig giftgas mod irakiske oprørere blev overvejet, og brugen af tåregas blev fremmet af Winston Churchill, chef for krigsministeriet, da han hævdede, at det ville skræmme irakiske oprørere og få dem til at flygte, mens det ikke faktisk dræbte nogen eller efterlod alvorlige eller varige virkninger på dem, der blev fanget i tåregassen, og at brugen af ikke-dødelig tåregas var en samlet bedre løsning end bombekampagnen, der ikke formåede at undertrykke modstand mod britisk kontrol i Irak. Det var snarere praktiske vanskeligheder end moralske hæmninger, der forhindrede dens anvendelse.