Skriv en fortsættelse til dette afsnit - Spidsen er et relativt ungt geologisk tegn, og i de seneste århundreder har den udvidet sig mod vest og mod land gennem tidevands- og stormindvirkning. Denne vækst menes at være blevet forstærket af udvindingen af saltmarsken langs kysten i de senere århundreder, hvilket fjernede en naturlig barriere for vandet. Mængden af helvedesild, der flyttes af en enkelt storm, kan være "spektakulær"; spidsen er undertiden blevet brudt, og er blevet til en ø for en tid, og dette kan ske igen. Den nordligste del af landsbyen Snitterley (nu Blakeney) gik tabt i havet i den tidlige middelalder, sandsynligvis på grund af en storm. I de sidste to hundrede år har kort været præcise nok til at måle afstanden fra Blakeney Chapel ruiner til havet. De 400 m i 1817 var blevet til 320 m i 1835, 275 m i 1907 og 195 m i slutningen af det 20. århundrede. Spidsen bevæger sig mod fastlandet med omkring 1 m (1 yd) om året; og flere tidligere hævede øer eller "øjne" er allerede forsvundet, først dækket af den fremadskridende helvedesild, og derefter tabt til havet. Den store oversvømmelse i 1953
kun de højeste klitter var over vandet. Sandet blev skyllet ind i saltmarskene, og den yderste spids af spidsen blev brudt, men som med andre rent naturlige dele af kysten, som Scolt Head Island, blev der ikke gjort meget varig skade.