Skriv en fortsættelse til dette afsnit - Det politiske og finansieringsmæssige klima ændrede sig radikalt efter fiaskoen med folkeafstemningen
I 1979 blev der valgt en konservativ regering under Margaret Thatcher. Det skotske kunstråd opfordrede teatervirksomheder til at fungere som virksomheder og finde finansiering i billetsalg og kommerciel sponsorering. I 1981 fik skuespilleren Ewan Hooper 50.000 pund til at stifte det skotske teaterkompagni med base i Glasgow, som skulle fremme skotske forfatteres arbejde. Virksomheden fandt det vanskeligt at turnere, da der ikke var tilstrækkelige store spillesteder, der kunne generere den nødvendige indkomst uden for de større byer. Arbejder i den første sæson omfattede McGraths "Animal" (1979) og Brydens "Civilians" (1981). Kunstneriske succeser blev ledsaget af økonomisk katastrofe, og selskabet var £ 120.000 i gæld ved slutningen af sin anden sæson. På trods af nogle kritiske triumf, blev selskabet lukket ned i 1987. 7:84 oplevede også en periode med finansiel ustabilitet, men nye strukturer, ny ledelse og en vægt på at tilskynde til ny skrivning førte til værker som Rona Munros (født i 1925) og "The Last of the Mohicans" (født i 1926). 1959) "Bold Girls" (1990). I de sidste to årtier af det tyvende århundrede var der opbygget en betydelig skotske teaterskrifter. Der var også en ændring fra en vane med en forfatter, der arbejder med et firma til flere virksomheder, der trækker på et fællesskab af forfattere. Skotske skuespil blev i stigende grad internationaliseret, med skotske forfattere, der tilpasser klassiske tekster som Liz Lochheads version af Molières "Tartuffe" (1985) og "The Misanthrope" (1973/2005) eller Edwin Morgans oversættelse af "Cyrano de Bergerac" (1992). Skotske dramatikere var også i stigende grad optaget af den bredere europæiske kultur, som det kan ses i Jo Cliffords (f. 1955) "Losing Venice" (1985) og David Greigs (f. 1969) "Europa" (1995).