Skriv en fortsættelse til dette afsnit - I det 19. århundrede var Storbritannien centrum for hurtig urbanisering, og som følge heraf opstod mange sundhedsproblemer og sanitære problemer, for eksempel koleraudbrud og pandemier. Dette resulterede i, at Storbritannien spillede en stor rolle i udviklingen af folkesundheden. Før man opdagede forbindelsen mellem forurenet drikkevand og sygdomme som kolera og andre vandbårne sygdomme, blev teorien om miasma brugt til at retfærdiggøre udbruddet af disse sygdomme. Miasma-teorien er teorien om, at visse sygdomme er et produkt af "dårlig luft". Lægen John Snows undersøgelser i Storbritannien under koleraudbruddet i Broad Street i 1854 klargjorde forbindelsen mellem vandbårne sygdomme og forurenet drikkevand. Skønt sygdommens bakterieteori endnu ikke var blevet udviklet, førte Snows observationer ham til at afvise den fremherskende miasma-teori. Hans 1855 essay "On the Mode of Communication of Cholera" demonstrerede endegyldigt den rolle, vandforsyningen spillede i spredningen af koleraepidemien i Soho, med brug af et prikket fordelingskort og statistisk bevis for at illustrere forbindelsen mellem vandkildens kvalitet og koleraffald. Under epidemien i 1854 indsamlede og analyserede han data, der viste, at folk, der drak vand fra forurenede kilder som Broad Street pumpen
døde af kolera i meget højere grad end dem, der fik vand andre steder. Hans data overbeviste det lokale råd om at deaktivere vandpumpen, hvilket hurtigt satte en stopper for udbruddet.