Ross beskrev Clifford-ejendommene, der var centreret om Cumberland, Westmorland, Durham og Yorkshire, som "værdifulde og strategisk vigtige i den urolige nord". Den 9. baron havde dog aldrig været så velhavende som nogle af de nærliggende familier, såsom Darcys. Hans attainder fra 1461 forhindrede hans søn i at arve, men i 1470 blev kong Edvard tvunget af tronen og i eksil, og Henrik 6. blev genindsat på tronen. Jarlen af Warwick, der nu var allieret med huset Lancaster mod Edvard, havde ansvaret for regeringen, og hans bror, John, marquess Montagu, fik Henry Cliffords værgemål, mens han var i mindretal. Summerson hævder, at dette var en chance for Clifford at genvinde sin arv. Der var sandsynligvis ikke nok tid til at presse hans krav, men som begge Nevilles blev dræbt i Slaget ved Barnet
den 14. april det følgende år. Edvard 4.'s sejr ved Barnet, og ved slaget ved Tewkesbury et par uger senere, ødelagde resterne af den lancasterske modstand og vendte Edvard tilbage til tronen. På trods af Cliffords Lancaster-forbindelser synes han aldrig at have været i fare på dette tidspunkt, da den 16. marts 1472 gav Edward ham en kongelig benådning. Dette skete på trods af et forsøg fra Cliffords bror Thomas på at rejse et - omend mislykket - pro-Lancastrian oprør i Hartlepool. Henry Clifford fik lov til at arve sin morfar, Henry Bromflete, Lord Vescy, som var død i 1469, men endnu ikke hans Clifford arv. Desuden, da hans mor stadig var i live, forblev en tredjedel af hans arv - hendes medgift - uden for hans kontrol indtil hendes død i 1493.