Skriv en fortsættelse til dette afsnit - I 1982 flyttede Patrese til Brabham og vandt sin første sejr ved det årets Monaco Grand Prix
under ret sensationelle omstændigheder. Patrese tog føringen, da Alain Prost styrtede ud, kun for at spinne i dæmpet forhold på næste omgang. Dette efterlod ham på tredjepladsen bag Didier Pironi og Andrea de Cesaris, som begge stoppede på det sidste omgang <unk> Pironi med en elektrisk fejl og de Cesaris uden brændstof. Senere samme sæson førte han også det østrigske Grand Prix, men trak sig tilbage på grund af en motorfejl. Patrese sluttede sæsonen som tiende, lige foran sin holdkammerat Nelson Piquet. 1983 viste sig at være en sværere sæson. Patrese styrtede ud sent i løbet, mens han førte i San Marino - til jubel fra "tifosi", da hans shunt betød, at han overdrog sejren til Ferrari-køreren Patrick Tambay. Han tog også pole på hjemmebane ved det italienske Grand Prix, før hans motor eksploderede i de tidlige stadier af løbet: i et interview i 2010 sagde han, at han mistænkte, at hans motor var blevet efterladt i sin kvalificerende trim, hvilket gjorde den ekstremt kraftig, men skrøbelig, da han ikke var blevet tilbudt en ny kontrakt for det følgende år, og havde været tilbageholdende med at ofre sine chancer for at vinde sit hjem Grand Prix for holdkammerat Nelson Piquet, der kæmpede for verdensmesterskabet. På trods af at have scoret en anden sejr i det sydafrikanske Grand Prix, sluttede Patrese kun niende, mens Piquet hævdede sin anden kørertitel. Det ville tage syv år før han igen kom op på podiets øverste trin.