Skriv en fortsættelse til dette afsnit - Selv om Suffolk modtog minimal økonomisk fordel fra det nye regime, deltog han stadig i alle de store statsceremonier. Sådanne begivenheder strakte sig fra det kongelige bryllup i 1465 til turneringer som den mellem Lord Scales og Bastarden af Burgund i 1467. På dette tidspunkt var kongens forhold til den magtfulde jarl af Warwick blevet så surt at den utilfredse jarl fremprovokerede oprør mod Edvard. Suffolk forblev loyal over for sin svoger, og ser ud til ikke at have taget del i Neville/Woodville-feeden, der optog det meste af anden halvdel af årtiet. Suffolk deltog i slaget ved Empingham i 1470 og hjalp især kongen med at knuse Lincolnshire-oprøret samme år. Edward blev efterfølgende tvunget i eksil, og Suffolk synes ikke at have været betroet af den genopståede Lancaster-regering, muligvis fordi han nægtede at komme til London for at møde kansleren, selvom han tilsyneladende hurtigt er kommet til enighed med den nye regering personligt. Hans kone holdt kontakten med sine eksilbrødre i Burgund. Da Edvard 4. vendte tilbage til England i marts 1471, sluttede de la Pole sig til ham i dette felttog, hvorved Edvard genvandt sin trone. Suffolk deltog også i slaget ved Barnet
(hvor Warwick blev dræbt) og Tewkesbury (hvor House of York endelig knuste resterne af den Lancastrian hær).