Brug af eddikesyre i alkymi strækker sig ind i det 3. århundrede f.Kr., da den græske filosof Theophrastus beskrev, hvordan eddik virker på metaller for at producere pigmenter, der er nyttige i kunsten, herunder hvidt bly (blycarbonat) og verdigris, en grøn blanding af kobbersalte, herunder kobber (II) acetat. De gamle romere kogte sur vin for at producere en meget sød sirup kaldet sapa. Sapa, der blev produceret i blykrukker, var rig på blyacetat, et sødt stof, der også blev kaldt blysukker eller Saturnsukker, hvilket bidrog til blyforgiftning blandt det franske romerske aristokrati. I det 16. århundrede troede den tyske kemiker Andreas Libavius, at det var identiske egenskaber af acetonsyre fra produktion af tør eddikesyre, som blev beskrevet af kemikeren Pierre Adar, at det var et produkt af to forskellige stoffer, der blev fundet i luften.
Ølcider