Anden Verdenskrig giver nogle indikationer på, at sygdommen er endemisk i uudviklede områder i hele Oceanien i Stillehavet, selv om krigsregistre ofte mangler definitive diagnoser, og mange optegnelser om "høj feber" evakueringer var også sandsynligt at være andre tropiske sygdomme. I kapitlet med titlen "Den grønne krig" identificerer general MacArthurs biograf William Manchester, at sygdommen var en af en række svækkende lidelser, der ramte begge sider på Ny Guinea i de løbende blodige Kokoda-kampe
Over ekstremt barske terræn under intense vanskeligheder kæmpede han i løbet af et seks måneders tidsrum langs Kokoda Track i 1942-1943, og nævner, at for at blive evakueret fra hospitalet, måtte allierede soldater (som cyklede styrker) løbe en feber af tyngdekræft, og at dødsfaldene fra sygdom overgik antallet af tab på grund af våben 5: 1. På samme måde var sygdommen en dødsårsag i alle junglekampe i kampene på New Guinea og Guadalcanal. Hvor de allierede havde baser, kunne de fjerne og skære ned på vegetationen, eller bruge DDT som en forebyggende barrièrebehandling af området, så myg og flåter-inducerede sygdomsrater i styrker uden for frontlinjerne blev mindsket.