Som Churchill så det, var aftalen meget gunstig for Storbritannien, da EAM for det meste kontrollerede Grækenland, som Stalin gik med til at acceptere som værende i den britiske indflydelsessfære, mens Storbritannien til gengæld anerkendte Bulgarien og Rumænien, som den Røde Hær allerede havde besat, som værende i den sovjetiske indflydelsessfære. Fra det britiske synspunkt, at have Grækenland i den britiske indflydelsessfære sluttede enhver mulighed for, at EAM kunne komme til magten og derefter give Sovjetunionen baser i Grækenland, hvis placering gjorde denne nation nøglen til at kontrollere det østlige Middelhav, som for Churchill var langt vigtigere end resten af Balkan. Det faktum, at Roosevelt ikke delte Churchills entusiasme for at genoprette kong George II som konge af Grækenland var en afgørende faktor i at nå sin egen aftale med Stalin om Grækenland og udelukke amerikanerne. Churchill frygtede, at hvis Roosevelt blev medtaget i forhandlingerne om Grækenlands fremtid, så ville amerikanerne gå på sovjeternes side og acceptere at anerkende EAM som Grækenlands legitime regering. Under "Dekemvriana
Roosevelt udgav en erklæring, der misbilligede, at briterne kæmpede mod EAM, og sagde privat, at han var forfærdet over, hvordan briterne åbent rekrutterede de samarbejdende sikkerhedsbataljoner, som loyalt havde tjent Nazityskland, til at kæmpe sammen med dem mod EAM. Ligeledes var den amerikanske mediedækning af "Dekemvriana" overvældende fjendtlig over for briterne med amerikanske journalister, der kritiserede Churchill for at rekruttere sikkerhedsbataljonerne til at kæmpe for den upopulære kong George.