Udfyld følgende sætning: Mihelič's første romaner "Obraz v zrcalu" (1941) og "Tiha Voda" (1942) er beskrivelser af livet i den komfortable verden og den aristokratiske atmosfære af familietraditioner, hvor en kultur af rimeligt fortjent rigdom, respekt og stolthed hersker. Hun opdagede derefter snart sit eget personlige syn på den beskrivende litteraturverden, hvor hun sidestiller respekt med ironi, begejstring med afsky, klasseleje med forsøg på at undslippe fra det osv. Hendes karakterer er splittet mellem traditioner, respekt, styring af deres følelser på den ene side og begær og ambition på den anden side med kærlighed, intriger, politisk magt og velhavende spiller en nøglerolle. En særlig plads er givet til den frigjorte og uafhængige moderne kvinde, der gør oprør mod den traditionelle dedikerede rolle, som kvinderne i hendes mors og bedstemors generation spillede, til fordel for følelsesmæssig opfyldelse, selv om dette ikke nødvendigvis betyder, at kvinderne idealiseres. Et eksempel på dette er hovedpersonen i hendes roman "April" fra 1959, der foregår i de første måneder af Anden Verdenskrig. I "Stolpnica osamelih žensk" (1969) og "Vrnite se, sinovi" (1972) udvikler hun yderligere ironien i sine beskrivelser af figurer og gester. "Tujec v Emoni" (1978) og "Cesta dveh cesarsjev" (1981) er historiske romaner om intriger i det gamle Emona og en kærlighedshistorie på det tidspunkt, hvor
Kongressen i Laibach. Hendes sidste roman "Ure mojih dni" (1985) er en memoir. Hun skrev også romaner for yngre læsere som "Pridi, moj mili Ariel" (1965) og "Puhkova kresna noč" (1972).