Skriv en fortsættelse til dette afsnit - Religiøse billeder blev nøje undersøgt som faktisk eller potentielt afgudsdyrkende fra starten af den protestantiske reformation i 1520'erne. Martin Luther accepterede nogle billedsprog, men kun få af de tidlige nederlandske malerier opfyldte hans kriterier. Andreas Karlstadt, Huldrych Zwingli og Johannes Calvin var helt imod offentlige religiøse billeder, især i kirker, og calvinismen blev snart den dominerende kraft i hollandsk protestantisme. Fra 1520 begyndte der at bryde ud i store dele af Nordeuropa med udbrud af reformistisk ikonoklasme. Disse kan være officielle og fredelige, som i England under Tudor-dynastiet og det engelske Commonwealth, eller uofficielle og ofte voldelige, som i "Beeldenstorm" eller "Iconoclastic Fury" i 1566 i Holland. Den 19. august 1566 nåede denne bølge af mobdestruktioner Gent, hvor Marcus van Vaernewijck skrev historien om begivenhederne. Han skrev at "Gent-altaret" blev "skåret i stykker og løftet, panel for panel, ind i tårnet for at beskytte det mod oprørerne". Antwerpen oplevede en meget grundig ødelæggelse af sine kirker i 1566, efterfulgt af flere tab i den spanske plyndring af Antwerpen
i 1576, og en yderligere periode med officiel ikonoklasme i 1581, som nu omfattede byens og gildens bygninger, da calvinister kontrollerede byrådet.