Skriv en fortsættelse til dette afsnit - Mens illyrerne nåede målet om at øge den kroatiske nationale bevidsthed i 1850, mislykkedes de andre steder. I 1850'erne blev den illyriske idé forkæmpet af HPS og de romersk-katolske biskopper Josip Juraj Strossmayer og Franjo Rački. De frygtede "Drang nach Osten" og troede, at tyskning og magyarisering kun kunne modstås gennem enhed med andre slaver, især serberne. De talte for en forening af Kroatien, Slavonien og Dalmatien, da Triune Kongeriget udvidede sig til at omfatte andre sydslaver i Østrig (eller Østrig-Ungarn efter kompromiset i 1867) før de sluttede sig til andre sydslaviske stater i en føderation eller konføderation. Den foreslåede konsolidering af forskelligt definerede kroatiske eller sydslaviske lande førte til forslag til trialisme i Østrig-Ungarn, der rummer en sydslaviske stat med en rang lig med Kongeriget Ungarn. Kroatien og Slavonien blev konsolideret med den militære grænse til Kroatien-Slavonien i 1881. Ikke desto mindre forblev opdelinger, som det var blandt St. Stephans Krons lander <unk> den ungarske del af monarkiet <unk> mens Dalmatien og Istrien blev inkluderet i det østrigske Cisleithania. Der var også en betydelig kroatisk befolkning i Bosnien-Hercegovina, der blev annekteret af Østrig-Ungarn.
I 1908. Foreningen af disse lande blev det centrale spørgsmål for Kroatien-Slavonien politik i den trialistiske kontekst.