Han deltog i Første Verdenskrig og kæmpede på østfronten mod Det Tyske Rige, herunder i Østpreussen, Polen og Rumænien. Larka blev den første krigsminister i Republikken Estland; i marts opnåede han rang af generalmajor. I 1918, under den tyske besættelse, deltog han i organiseringen af Forsvarsforbundet. Efter starten af den estiske befrielseskrig i 1918, Larka snart flyttet fra stilling af krigsminister til stabschef. I februar 1919 blev han assistent til krigsministeren og holdt den stilling til begyndelsen af 1925. I sin stilling var at organisere mobilisering og aktioner af reserve enheder. Efter krigen han også organiseret demobilization. Han døde i 1925 på grund af helbredsproblemer i Østpreussen, Polen og Rumænien.
Første Verdenskrig