Som frontmand for The Smiths, Morrissey - beskrevet som "slap, blød-talende, bequiffed og bespectacled" - undergravet mange af de normer, der var forbundet med pop og rock musik. Bandets æstetiske enkelhed var en reaktion på overdrivelsen personificeret af New Romantics, og mens Morrissey adopterede et androgynt udseende som New Romantics eller tidligere glam rockere, var hans langt mere subtilt og underdrivet. Ifølge en kommentator "var han en bogelov; han bar NHS-briller og et høreapparat på scenen; han var cølibatær. Værst af alt var hans oprigtighed", og hans musik var "så berusende melankolik, så farligt tankevækkende, så forførende sjov, at den lokkede sine lyttere... til et forhold til ham og hans musik i stedet for verden". I et akademisk papir om bandet karakteriserede Julian Stringer Smiths som "en af Storbritanniens mest åbenlyst politiske grupper", mens Andrew Warns i sin undersøgelse af deres arbejde kaldte dem "den mest antikapitalistiske af bands". Morrissey havde været særlig udtalt i sin kritik af den daværende premierminister Margaret Thatcher; efter oktober 1984 Brighton hotel bombning
Han bemærkede, at "den eneste sorg" af det var, "at Thatcher undslap uskadt". I 1988 erklærede han, at § 28 "legemliggør Thatchers natur og hendes helt naturlige had".