Fuldfør følgende sætning: Ved valget i 1984 blev Arbejderpartiet og Likud, som stod på de modsatte sider af debatten om territorielle kompromiser, tvunget til en koalition, og enhver tanke om land for fred blev fremsat. I 1980'erne brugte Sharon tvangsmæssige foranstaltninger til at kontrollere befolkningen, såsom "udgangsforbud, ødelæggelse af hjem og udryddelse af træer", en politik, der blev bekræftet i 1985 af Rabin, mens israelske bosættelser udgjorde en "krybende de facto annektering", der nærede palæstinensisk utilfredshed. I 1985 udarbejdede National Conference of Black Lawyers i USA en rapport med titlen "Bantustans in the Holy Land" (Bantustanerne i det hellige land), som sammenlignede situationen med det, der foregik på Vestbredden. Udtrykket blev meget fordømt på det tidspunkt, men 15 år senere skrev en amerikansk forsker i sammenlignende ret og afrikanist, Adrien Wing, at begivenhederne i det følgende halvanden årti vedrørende den måde, hvorpå territoriet blev reguleret, syntes at understøtte analogiens overbevisende virkning. Ved udgangen af 1987 var spændingerne steget, og der begyndte et folkeligt oprør. I 1988 opgav Jordan ethvert krav på Palæstina, og det palæstinensiske nationalråd proklamerede Palæstina-staten. Sharon annoncerede Syv Stjerner-planen i 1991, der opfordrede til bosættelser på den grønne linje, med den "erklærte hensigt om dens efterfølgende udryddelse". og Meretz-Sheves-planen fra 1992 overvejede fire palæstinensiske kantoner opdelt i zoner med jødiske bosættelser og udviklede sig senere til en plan om at annektere alle de store bosættelsesblokke sammen med tre "autonome palæstinensiske enklaver" beskrevet som "bantustanisering" af en "selvbestemmelsesenhed". Intifadaen mistede fremdriften efter
På Madrid-konferencen i 1991, hvor israelske og palæstinensiske repræsentanter mødtes for første gang siden 1949, og i 1992 lovede Rabin at standse udvidelsen af bosættelserne og indledte hemmelige samtaler med PLO.