Skriv en fortsættelse til dette afsnit - Cooper T81 havde vist sig at være ret succesfuld, da den først dukkede op i 1966, men i midten af 1967 var den kommet bagud af de førende holds nyere biler. Den nye T86-bil blev bygget til Coopers førende kører Jochen Rindt at bruge, begyndende med det britiske Grand Prix, en smalere, lavere og lettere bil fremstillet af Elektron-legeringer med en bump rundt om gearheftet for at give føreren mere plads, mens du skifter gear, en funktion, der blev et almindeligt syn på en-sæders biler godt ind i 1970'erne. Det nye chassis var omkring 112 pund lettere end T81, men var stadig overvægtig på grund af sin Maserati V12, en motor, hvis første inkarnation havde kørt i Formel 1 i 2,5-liters form omkring ti år tidligere. Det blev konstateret, at bilen havde en tendens til at få lys foran ved høje hastigheder, men foran det italienske Grand Prix
Dette blev rettet ved montering af en lille spoiler på næsen, en anden nyskabende funktion. Jacky Ickx kørte bilen på Watkins Glen, og den tidligere Grand Prix-vinder Ludovico Scarfiotti gav bilen sin sidste udflugt for værkstedsholdet i det første løb i 1968.