For århundreder siden blev området i det, der nu er Banten, regeret af det sundanske Tarumanagara-kongerige. Efter Tarumanegaras fald blev Banten kontrolleret af mange hinduistiske-buddhistiske kongeriger, såsom Srivijaya-imperiet og Sunda-kongeriget. Islams udbredelse i regionen begyndte i det 15. århundrede. I slutningen af det 16. århundrede havde islam erstattet hinduismen og buddhismen som den dominerende religion i provinsen, med oprettelsen af Banten-sultanatet. På det tidspunkt begyndte der imidlertid at ankomme europæiske handlende til regionen. Først portugiserne, derefter briterne og til sidst hollænderne. Til sidst kontrollerede hollænderne gennem det hollandske Ostindiske Kompagni (VOC) økonomien i regionen, hvilket forårsagede et gradvist fald i Banten-sultanatet i regionen. Den 22. november 1808 erklærede den hollandske generalguvernør Herman Willem Daendels, at sultanatet Banten var blevet optaget i det hollandske Ostindier. Dette markerede begyndelsen på det direkte nederlandske styre i regionen i de næste 150 år. I marts 1942 invaderede japanerne Indien og besatte området i 3 år, før de overgav sig.
I august 1945. Området blev returneret til hollandsk kontrol i 5 år, før de overdrog regionen til den nye indonesiske regering, da hollænderne forlod i 1950. Banten blev optaget i provinsen Vestjava. Men separatistiske følelser førte til sidst til oprettelsen af provinsen Banten i 2000.