Skriv en fortsættelse til dette afsnit - En standardiseringsproces, der startede i middelalderen, især under indflydelse af det burgundiske hertugdømmehof i Dijon (Bruxelles efter 1477). Flanderns og Brabants dialekter var de mest indflydelsesrige på denne tid. Standardiseringsprocessen blev meget stærkere i det 16. århundrede, hovedsageligt baseret på den urbane Brabantiske dialekt i Antwerpen. I 1585 faldt Antwerpen
til den spanske hær: mange flygtede til Holland og påvirkede byernes dialekter i denne provins. Brabantisk havde i forhold til andre hoveddialekter stor indflydelse på udviklingen af standardnederlandsk. Dette skyldes, at Brabant var den dominerende region i Holland, da standardiseringen af det hollandske sprog begyndte i det 16. århundrede. Den første store dannelse af standardnederlandsk fandt også sted i Antwerpen, hvor der tales en brabantisk dialekt. Det standardsprog, der blev udviklet omkring denne tid, havde derfor hovedsagelig brabantiske påvirkninger. Den brabantiske dialekt fra det 16. århundrede er temmelig tæt på dagligdags hollandsk. Det standardnederlandske sprog er hovedsagelig udviklet fra brabantiske og senere nogle hollandske dialekter fra efter det 16. århundrede. Det standardnederlandske sprog har udviklet sig meget lidt siden det 16. århundrede. I 1637 blev der taget endnu et vigtigt skridt i retning af et forenet sprog, da den første store hollandske bibeloversættelse, Statenvertaling, blev udgivet, som folk fra alle de forenede provinser kunne forstå. Det brugte elementer fra forskellige dialekter, men den talte form var for det meste baseret på de urbane dialekter fra provinsen Holland. Et sprogligt ordsprog siger derfor, at "det hollandske sprog blev født i Flandern, voksede op i Brabant og nåede modenhed i Holland". Samtidig fandt en standardiseringsproces sted i det højtyske område. I sidste ende ville alle regioner øst for den politiske grænse til Nederlandene vedtage en enkelt tysk "Hochsprache", siden det nittende århundrede bryder dialekten kontinuum.