Skriv en fortsættelse til dette afsnit - Mere generisk er begrebet blevet omtalt som "pax imperia", (nogle gange stavet som "pax imperium") hvilket betyder "imperial fred", eller <unk> mindre bogstaveligt <unk> "hegemonisk fred". Raymond Aron bemærker, at kejserlig fred - fred opnået gennem hegemoni - nogle gange, men ikke altid - kan blive civil fred. Som et eksempel udviklede det tyske imperiums kejserlige fred i 1871 (over sine interne komponenter som Sachsen) sig langsomt til den senere tyske stat. Som et modeksempel opløstes den kejserlige fred i Alexander den Stores imperium, fordi de græske bystater bevarede deres politiske identitet og endnu vigtigere, embryoner af deres egne væbnede styrker. Aron bemærker, at under Pax Romana, den jødiske krig
var en påmindelse om, at den overlapning af de kejserlige institutioner over de lokale ikke udslette dem, og overlapningen var en kilde til spænding og flare-ups. Aron opsummerer det således: "Med andre ord bliver "imperial fred" civil fred, i det omfang mindet om de tidligere uafhængige politiske enheder er slettet, i det omfang individer inden for en pacificeret zone føler sig mindre forenet med det traditionelle eller lokale samfund og mere med den erobrende stat".