Skriv en fortsættelse til dette afsnit - I november 1989 blev Berlinmuren brudt af et stort antal østtyske gademonstranter. Til kommentatorernes (og andres) overraskelse blev det hurtigt klart, at de sovjetiske tropper, der observerede begivenhederne, ikke havde modtaget instrukser om at gribe ind. Da demonstranterne så det, tog de sig en sledgehammer og begyndte at rive muren ned. En række begivenheder udfoldede sig, som tilsyneladende uundgåeligt førte til Østtysklands første og sidste frie valg. For den vesttyske kansler Kohl, der allerede havde haft lejlighed til at drøfte situationen i detaljer med præsident Gorbatjov, var det måske allerede tydeligt, at vejen til genforening var ved at åbne sig. For de fleste var det endnu ikke så indlysende. Ikke desto mindre oplevede det østtyske politiske etablissement i november og december 1989 et uheldigt tab af den kollektive tillid, mens østtyske borgere forsigtigt konkluderede, at de trods alt ikke var ved at opleve en gentagelse af 1953.
- Hvad? Partiets centralkomité og politbureau (herunder Jarowinsky) trådte massivt tilbage den 3. december 1989. Det var i denne sammenhæng, at Werner Jarowinsky i november 1989 blev næstformand i Folkekammeret. Mellem den 11. november 1989 og den 10. januar 1990 var han også leder af SED's parlamentariske gruppe i Folkekammeret.