Pavedømmet tilbød jævnligt korstogsprivilegier fra 1360'erne, hvilket ikke genererede nogen betydelig militær reaktion mod muslimerne i Middelhavet. Den første genoplivning af aktiviteten var en genuesisk plan fra 1390 om at erobre den tunesiske havn Al-Mahdiya. Både paven i Rom og paven i Avignon uddelte aflad, og den franske konges onkel, Ludvig 2. af Bourbon, var lederen. Der er få tegn på krydstogt, og øvelsen var mere en ridderlig promenade af en lille styrke. Efter en sygdomsramt, ni ugers belejring, Tunis korstog
De er enige om at trække sig tilbage. Efter deres sejr i slaget ved Kosovo i 1389 havde osmannerne erobret det meste af Balkan og reduceret byzantinsk indflydelse til området umiddelbart omkring Konstantinopel, som de senere belejrede. I 1393 mistede den bulgarske zar Ivan Shishman Nicopolis til osmannerne. I 1394 proklamerede pave Bonifatius IX et nyt korstog mod tyrkerne, skønt det vestlige skisma havde splittet pavedømmet. Sigismund af Luxemburg, konge af Ungarn, ledte dette korstog, som involverede flere franske adelsmænd, herunder Johannes den frygtløse, søn af hertugen af Burgund, som blev korstogets militære leder. Sigismund rådede korsfarerne til at fokusere på forsvaret, da de nåede Donau, men de belejrede byen Nikopolis. Osmannerne besejrede dem i slaget ved Nicopolis den 25. september og tog 3.000 fanger.