Dějiny.

Současná budova byla postavena v roce 1724 a jednalo se o již nejméně čtvrtou budovu na tomto místě. V roce 1536 zde byla postavena alžbětinská stavba, která byla v roce 1571 nahrazena hrázděnou stavbou. Trámy z této stavby pak byly použity při stavbě Shire Hall, jejíž přízemí sloužilo obchodům. Budova z kamenných kvádrů byla navržena málo známým architektem Philipem Fisherem (zemřel 1776) z Bristolu za cenu 1700 liber. V roce 1725 se do prvního patra přesunuly soudy pravidelné soudy "Court of Assize" a v roce 1765 byly do frontonu budovy umístěny hodiny vyrobené Richardem Watkinsem. Vnitřek budovy byl předělán v roce 1828 a na nové schodiště byla zvenčí přidána věž s lucernou. Na stavbě se podílel Thomas Hopper a Edward Haydock. Do výklenku nad předním vchodem v roce 1792 přibyla socha Jindřicha V. Plantageneta od Charlese Pearta. Ta je považována za umělecky nepříliš hodnotnou a je u ní napsáno „HENRY V, BORN AT MONMOUTH, AUG 9TH 1387“ ("Jindřich V., narozen v Monmouthu, 9. srp 1387"). Uvedené datum je v současnosti považováno za nesprávné.

Proces s chartisty.

Nedaleko od Shire Hallu v County Goal byl vězněn jeden z vůdců chartistů Henry Vincent, který prosazoval volební právo pro všechny muže. Byl soudem odsouzen a nesouhlas veřejnosti s trestem byl jedním z důvodů, proč v roce 1839 došlo dne 4. listopadu k Newportskému povstání.  Povstání skončilo neúspěšně a jeho vůdci v čele s Johnem Frostem byli zatčeni. Od 10. prosince 1839 zasedala v Shire Hall zvláštní komise, a velká porota, v které byli lord Granville Somerset, ; John Etherington Welch Rolls; Octavius Morgan; a čtyři členové poslanci, Joseph Bailey, William Addams Williams, Reginald James Blewitt, a Benjamin Hall, rozhodovala, z čeho budou obviněni. Frost William Jones, Zephaniah Williams a pět dalších bylo obviněno z velezrady a proces s nimi začal 31. prosince. Je zpětně označovaný za jeden „z nejvýznamnější procesů ohledně zrady v dějinách britského práva“. Soudci byli Nicholas Tindal James Parke a John Williams.  Během procesu byla v Monmouthu učiněna řada opatření proti chartistům. Vojáci byli ubytováni zejména v hostinci The White Swan Inn, někteří také byli v budově na mostě přes Monnow. Všech osm mužů bylo shledáno vinnými, ale porota také doporučila milost. Soudce vynesl rozsudek 16. ledna 1840 a odsoudil tři hlavní vůdce k smrti „"zabitím oběšením, vykucháním a rozčtvrcením"“ a zbylé k odjezdu do trestaneckých kolonií. Den před popravou, 29. ledna, se vláda Spojeného království pod vedením Williama Lamba po poradě se soudcem obrátila na královnu Viktorii, aby zmírnila tresty na odjezd do kolonií. Dne 2. února 1840 byli vězni přesunuti do Chepstowu a pak odvezeni parníkem do Portsmouthu, odkud je loď "Spithead" spolu s dalšími více než dvěma stovkami vězňů odvezla do Tasmánie.

Současné využití.

Poslední soudy sídlící v budově skončili svou činnost zhruba s koncem tisíciletí, Magistrates Court v roce 1997 a County Court v roce 2002. Monmouthshire County Council pak získal na rekonstrukci budovy grant ve výši 3,2 milionu liber od Heritage Lottery Fund, který doplnil více než milionem liber z vlastních zdrojů. Renovace začala v roce 2008 a obnovená budova byla slavnostně otevřena princeznou Annou v září 2010. Důležitou součástí přestavby byla instalace výtahu, která zpřístupnila celou budovu všem. Dnes je v budově turistické informační centrum a turistům jsou také otevřeny k prohlídce některé místnosti. Například i ta, kde se konal v roce 1840 proces s chartisty.

Shire Hall je reprezentativní historická budova v centru velšského města Monmouthu. Byla postavena v roce 1724 a původně sloužila místním soudům ("Quarter Session" a "Court of Assize"). V letech 1839 až 1840 se zde konal proces s chartistou Johnem Frostem a jeho společníky z Newportského povstání, kteří byli obviněni z velezrady. Také se zde konaly trhy. V současnosti je Shire Hall v majetku Monmouthshire County Council a funguje jednak jako úřadovna pro Monmouth Town Council, jednak jako turistické informační centrum. Jedná se o takzvanou "listed building", tedy budovu zapsanou na seznamu památek.

Die Shire Hall im Stadtzentrum von Monmouth, Wales, ist ein von der britischen Denkmalbehörde als Grade-I-Bauwerk eingeordnetes städtebaulich markantes Gebäude im Stil des Barock. Es wurde im Jahr 1724 erbaut und diente als Versammlungsort, an dem Schwurgerichte und "Quarter Sessions" (vierteljährliche Gerichtssitzungen) des historischen Gebiets von Monmouthshire abgehalten wurden. 1839/40 fand hier der Prozess um den Chartisten-Führer John Frost und andere statt, die wegen ihrer Teilnahme am Newport Rising, einer bewaffneten Arbeiterrebellion, des Hochverrats angeklagt worden waren. Das offene Erdgeschoss des Gerichtsgebäudes wurde als Marktplatz verwendet. Die Shire Hall befindet sich im Besitz des "Monmouthshire County Council" und bietet Besuchern audiovisuelle Führungen zum Gerichtssaal 1. Heute wird das Gebäude als Touristenzentrum und Bürogebäude des "Monmouth Town Council" genutzt und ist teilweise für die Allgemeinheit zugänglich.


Mistrovství světa juniorů v orientačním běhu 2011

Závod ve sprintu.

První finálový závod JMS 2011 se uskutečnil 3. července 2011. Tento závod se běžel na území polského města Lębork ve staré vilové části s vodními kanály. Trať byla postavena z 70 procent v obydlené oblasti a 30 procent tvořil kopcovitý les. Běželo se prakticky na rovině, tak i proto byl závod velmi rychlý, kdy každé zaváhání způsobovalo propad ve výsledkové listině.  Pro juniorský titul mistryně světa (již druhý v řadě) si doběhla dánská závodnice Ida Bobachová s 2 sekundovým náskokem před krajankou Emmou Klingenbergovou. Na třetím místě se umístila česká závodnice Tereza Novotná, která za nimi zaostala o pouhých deset sekundy. Celého závodu se zúčastnilo 130 závodnic ze 36 zemí světa. V juniorské kategorii zvítězil a juniorským mistrem světa se stal Francouz Lucas Basset před Španělem Andreu Blanesem, jež za ním zaostal 10 sekund. Na třetí pozici doběhl Švýcar Florian Howald s 12sekundovou ztrátou. Mužského závodu se zúčastnilo 158 juniorů. Z českých závodníků nejlépe zaběhla výše zmiňovaná Tereza Novotná, která dokončila trať na bronzové příčce. V mužské kategorii byl nejlepší Pavel Kubát, který obsadil sedmou pozici.

Česká juniorská reprezentace na JMS.

Nominační závody české reprezentace se konaly 27. – 29. května 2011 v Doksech.  Nominovaní byli:  Juniorky: Adéla Indráková (1991, SK Žabovřesky Brno), Denisa Kosová (1991, OK 99 Hradec Králové), Tereza Novotná (1992, OK 99 Hradec Králové), Kateřina Chromá (1994, SK Žabovřesky Brno), Petra Pavlovcová (1993, OOB TJ Turnov), Markéta Poloprutská (1992, Slavia Liberec Orienteering)  Junioři: Pavel Kubát (nar. 1991, klub OK 99 Hradec Králové), Filip Hadač (1993, POBO Opava), David Procházka (1991, OK Lokomotiva Pardubice), Daniel Wolf (1991, OOB TJ Turnov), Michal Hubáček (1993, TJ Slovan Luhačovice), Marek Schuster (1993, POBO Opava).

22. Mistrovství světa juniorů v orientačním běhu proběhlo v Polsku s centrem ve městech Rumia a Wejherowo, jež leží v Pomořském vojvodství. Mistrovství proběhne v termínu 1. červenec až 9. červenec 2011. Hlavním pořadatelem je domácí oddíl "UKS Siódemka" a Polská asociace orientačního běhu.

Die 22. Orientierungslauf-Juniorenweltmeisterschaften fanden vom 3. bis 8. Juli 2011 in der Gegend um Rumia und Wejherowo in Polen statt.


Program.

Hnutí je považováno za populistické, antisystémové, ekologické (environmentalistické) a euroskeptické.  V roce 2009 přijalo M5S tzv. Florentinskou chartu ("Carta di Firenze"), podle níž se staví proti tradiční stranické politice a odmítá zařazení do pravolevého politického spektra. Pět hvězdiček v názvu a logu strany je odkaz na pět klíčových otázek pro stranu: veřejná voda, udržitelná doprava, trvale udržitelný rozvoj, právo na přístup k internetu a environmentalismus. Strana dále prosazuje elektronickou a přímou demokracii, omezení byrokracie, myšlenky nerůstu a míru. V zahraniční politice hnutí odsuzuje vojenské intervence Západu (NATO) v Afghánistánu, Iráku a Libyi a staví se proti americké intervenci v Sýrii.  Za politickým vzestupem a volebními výsledky Hnutí pěti hvězd stojí 42letý milánský mediální podnikatel Davide Casaleggio, který vlastní internetovou firmu "Casaleggio Associati". Tuto firmu a vliv na M5S zdědil po svém otci Gianrobertovi Casaleggiovi, který zemřel v roce 2016 ve věku 61 let. Casaleggio senior byl spřátelen s formálním zakladatelem M5S Beppem Grillem, kterému dopomohl k úspěšnému vytvoření jeho velmi vyhledávaného blogu. Grillo se mezitím stáhl z každodenní práce v hnutí a přenechal vůdčí pozici 32letému Luigimu Di Maio z Neapole. Davide Casaleggio založil po smrti svého otce nadaci, provozující internetový portál „Rousseau“ (pojmenovaný po Jeanu-Jacquesovi Rousseauovi, velkém francouzském filosofovi 18. století). Tento portál je nejdůležitějším nástrojem politické práce Hnutí pěti hvězd.

Volební výsledky.

V parlamentních volbách v roce 2013 se Hnutí pěti hvězd stalo druhou nejsilnější stranou v italském parlamentu (získalo 109 ze 630 mandátů) a skončilo v opozici. V Evropském parlamentu je M5S součástí politického uskupení Evropa svobody a přímé demokracie, mezi něž patří Strana nezávislosti Spojeného království nebo Strana svobodných občanů.  V parlamentních volbách v březnu 2018 získalo M5S 227 mandátů v Poslanecké sněmovně a 112 v Senátu. S tímto volebním výsledkem se Hnutí pěti hvězd stalo nejsilnější politickou stranou v Itálii. Jakožto politický subjekt sice zvítězila středopravicová koalice, tvořená zejména stranami Liga Severu a Forza Italia, ale nová italská vláda pod vedením Giuseppa Conteho jako kandidáta M5S byla v červnu 2018 vytvořena ze zástupců M5S a Ligy severu. Luigi Di Maio se stal místopředsedou vlády a ministrem pro dva důležité rezorty, ministerstvo pro hospodářský rozvoj a ministerstvo práce a sociální politiky. Po odchodu Ligy z koalice M5S vytvořilo nový vládní půdorys s Demokratickou stranou a Luigi Di Maio se stal ministrem zahraničních věcí.

Hnutí pěti hvězd (italsky Movimento 5 Stelle, M5S) je politická strana v Itálii, kterou založili populární komik a blogger Beppe Grillo a webový stratég Gianroberto Casaleggio 4. října 2009. Po Casaleggiově smrti vede stranu Grillo společně s ředitelstvím strany, jež má v současnosti pět členů – Luigi Di Maio (předseda strany), Alessandro Di Battista, Roberto Fico, Carla Ruocco a Carlo Sibilia.

Das Movimento 5 Stelle (abgekürzt "M5S"), zu Deutsch Fünf-Sterne-Bewegung (in Südtirol auch "5SB"), ist eine EU-skeptische und populistische Partei in Italien. Sie ist aus einer Bürgerbewegung entstanden, die 2009 von dem bekannten Kabarettisten Beppe Grillo ins Leben gerufen wurde.


Děj seriálu.

Seriál pojednává o vytvoření nového broadwayského muzikálu založeném na životě Marilyn Monroe. Když se začíná zkoušet, všichni zúčastnění se musí vyrovnávat a hledat rovnováhu mezi svým chaotickým osobním životem a na vysoké požadavky, které jsou na ně kladeny v divadle.  V seriálu zní původní hudba, kterou složili Marc Shaiman a Scott Wittman.

Postavy a obsazení.

Cameo.

Cameo aneb letmý výskyt v seriálu měly také tyto osobnosti (v závorce jsou uvedeny díly, ve kterých se objevili):

Vznik a produkce.

Koncepce.

Výroba seriálu začala v roce 2009 na stanici Showtime, kde na něm pracovali tehdejší vedoucího zábavy stanice Showtime, Robert Greenblatt a Steven Spielberg, z myšlenky Spielberga, který na konceptu pro seriál pracoval celé roky. Původní koncept byl, že v každé sérii bude příprava na nový muzikál; pokud bude některý z nich „hoden jeviště“, tak ho Spielberg uvede opravdu na Broadwayi. Pořad byl hlavně inspirován seriály "Západní křídlo" a "Upstairs, Downstairs". Greenblatt poté se i s projektem přemístil do NBC, kde je od ledna 2011 prezidentem zábavního odvětví. Theresa Rebeck napsala scénář pilotní epizody a je tvůrkyní seriálu. Výkonní producenti Craig Zadan a Neil Meron navrhli Rebeck pro seriál Spielbergovi a Greenblattovi. NBC si v lednu 2011 objednala natáčení pilotu a seriál pro televizní sezónu 2011-12.  Michael Mayer režíroval pilotní epizodu a Spielberg sloužil jako výkonný producent. Bylo hlášeno, že výroba pilotního dílu stála 7,5 milionu dolarů. Dne 11. května 2011 bylo oznámeno, že tento projekt byl televizní stanicí NBC povýšen na seriál. 15. května 2011 při vyhlášení vysílacího plánu na televizní sezónu 2011-12 bylo oznámeno, že se seriál začne vysílat v polovině této televizní sezóny. NBC se rozhodla k vysílání seriálu uprostřed sezóny proto, aby se seriál mohl vysílat po přímých přenosech soutěže "The Voice" v pondělí večer. 1. srpna 2011 bylo oznámeno, že premiéra seriálu bude 6. února, noci po Super Bowlu a seriál měl velmi mnoho propagačních reklam před svou premiérou. Na tiskové konferenci televize NBC bylo oznámeno, že seriál bude mít 15 epizod, které se budou shodovat s "The Voice".

Tvůrčí tým.

Seriál produkuje společnost Universal Television ve spolupráci s DreamWorks. Theresa Rebeck je tvůrce seriálu a také napsala pilotní epizodu. Seriál má velké množství výkonných producentů včetně Stevena Spielberga, Craiga Zadana, Neila Merona, Rebeck, Darryla Franka a Justina Falveye. Marc Shaiman a Scott Wittman k seriálu složili hudbu a jsou i výkonnými producenty. V březnu 2012 Rebeck odstoupila z funkce výkonné producentky muzikálového seriálu. 24. dubna 2012 bylo oznámeno, že Joshua Safran, výkonný producent seriálu "Super drbna" bude jedním z hlavních producentů ve druhé sérii, zatímco Rebeck zůstane scenáristkou a producentkou. Nicméně 2. května 2012 Rebeck v rozhovoru řekla, že se do seriálu nebude vracet vůbec.

Hudba.

Dne 9. června 2011 bylo oznámeno, že NBC podepsala smlouvu s Columbia Records na soundtrack seriálu. Smlouvá dává Columbia Records celosvětová, digitální a fyzická práva na první sérii s možností dalších sérií. Smlouva obsahuje původní skladby napsané speciálně pro seriál a další ostatní cover verze písní, které zazněly v seriálu.  Soundtrack k seriálu vyšel 1. května 2012.

Divadelní představení.

Během natáčení seriálu se výkonný producent Craig Zadan nechal slyšet, že by muzikál rádi převedli i do divadelní podoby, nicméně jejich prioritou je nejdříve vytvoření skvělého seriálu. V červnu 2015 se uskutečnil charitativní koncert "Bombshell", kde zazněly všechny písně z muzikálu v podání herců ze seriálu. Po koncertě bylo oznámeno, že "Bombshell" zamíří na broadwayské jeviště. Výkonní producenti seriálu i koncertu "Bombshell", Neil Meron a Craig Zadan, se stanou výkonnými producenty broadwayského uvedení.

Smash je americký muzikálový dramatický televizní seriál, který vytvořila Theresa Rebeck a produkoval Steven Spielberg. Seriál se točí okolo příprav na nový broadwayský muzikál založený na životě Marilyn Monroe.

Smash ist eine US-amerikanische Musical-Drama-Fernsehserie von Theresa Rebeck. Produziert wurde die Serie zwischen 2011 und 2012 von DreamWorks Television in Zusammenarbeit mit Universal Television für den US-Sender NBC. Sie handelt von dem Vorhaben, ein neues Broadway-Musical über das Leben der Marilyn Monroe auf die Beine zu stellen. Die Erstausstrahlung in den USA erfolgte am 6. Februar 2012 auf NBC. Die deutschsprachige Erstausstrahlung wurde ab dem 3. Januar 2013 bei RTL II gezeigt.


Hlavní postavy.

Detailnější popis postav celé série naleznete na stránce Svět série Monkey Island  Hlavní hrdina. Hráčem ovládaná postavička po celý děj hry. Guybrush o něco zestárl a většinu života tráví vyprávěním historek z prvního dílu. Časem se však opakování příběhu ohraje a tak je na čase najít nové zážitky.  Zlý duch měl být zničen, ale místo toho se objevuje jako hnijící mrtvola, má pevné tělo a chce se pomstít za své utrpení.  Usurpátor, který terorizuje Scabb Island, kde hra začíná a tedy i Guybrushe, který kvůli jeho embargu nemůže odcestovat z ostrova za novým dobrodružstvím.

Příběh.

Příběh se odehrává od momentu, kdy Guybrush visí na laně v jakési jámě za jednu ruku a druhou drží velkou truhlici. V tom se do jámy na druhém laně spouští Elaine. I přes počáteční snahu se tomu vyhnout, jí Guybrush vypráví příběh, kterak se do jámy dostal.  Děj vyprávění (a vlastně hry celé) začíná na Scabb Islandu. Guybrush Threepwood je už pirátem a jeden z večerů tráví opět vyprávěním, jak zničil hrozného LeChucka. Ostatní piráti jsou už příběhem, který slyší dokola, unaveni a ptají se po nějakém novém zážitku. Guybrush prozradí, že právě kvůli tomu je na Scabb Islandu - hledá nové dobrodružství a ne ledajaké. Rozhodl se, že najde legendární pirátský poklad BigWoop

Kapitola I. - Largo Embargo.

Hned zpočátku se Guybrush dostává do problémů. Na "Scabb Islandu" potkává malého, ale zlého Larga. Ten "strašlivého piráta" Guybrushe okrade o všechno zlato a ještě mu oznámí, že na Scabb Island uvalil embargo - nikdo a nic nesmí ostrov opustit.  Při prozkoumávání ostrova Guybrush narazí na "hřbitov", kapitána Dredda, "přístav", kde je známá trojice pirátů s velmi pokleslou morálkou a také Voodoo Lady, která Guybrushovi poradí, že Larga se může zbavit pomocí "voodoo panenky", ale potřebuje k tomu od Larga "něco z hlavy", "něco z šatů", "něco z těla" a "něco ze smrti".  Po obstarání jednotlivých ingrediencí Voodoo Lady připraví Guybrushovi magickou voodoo panenku Larga. S panenkou Largo není problém, stačí několikrát bodnout. Pak se ovšem Guybrush prořekne, že je to on, kdo zničil mocného LeChucka a Largo jej požádá, aby mu ukázal trofej - LeChuckovy vlající vousy. V mžiku se jich Largo zmocní a získává tak potřebnou ingredienci pro znovuoživení zlého piráta.  Voodoo Lady toto Guybrushovi potvrdí. Ačkoliv zničil LeChuckova ducha, jeho "tělo" stále někde existuje, tleje a je dosti kompostováno, ale stále jej lze oživit. S tím Guybrush už moc neudělá a tak se vrací k původnímu plánu - najít BigWoop. Najímá si loď kapitána Dredda a odplouvá z ostrova.

Kapitola II. - Čtyři kousky mapy.

Kapitán Dredd zná pouze 3 destinace - Scabb Island, Booty Island a Phatt Island. V tomto souostroví se odehrává další díl hry.  Guybrush potřebuje 4 kousky mapy, které jsou roztroušeny různě po tomto souostroví. "Jeden má obchodník na Booty Islandu", "další se nachází ve vile guvernérky" Marleyové na Phatt Islandu, "třetí je na tomtéž ostrově" v části, kam se dá dostat jenom tunelem pod vodopády a navíc "nad úkrytem mapy má dům Rum Roggers senior" se kterým se Guybrush bude muset utkat v pití rumu. "Čtvrtý dílek mapy má Stanův předek", který je ovšem už nějakou dobu pohřben na hřbitově na Scabb Islandu.  Získání všech čtyř kousků není vůbec jednoduché. Pro první se musí potápět hodně hluboko, vyhrát soutěž v plivání. Druhý doprovází smůla, kdy se setká s Elaine. Ta mu mapku vyhodí z okna, pak jí unese vítr a když už jí získá z vysokého útesu, odnese jí racek na vysoký strom. K třetímu dílku mapy vede cesta skrz vodopád, který je nutno zastavit a následně porazit přeborníka v pití rumu. Pro poslední část musí Guybrush navštívit Stana v jeho prodejně rakví, zatlouct jej do předváděného modelu, oživit jeho předka a tomu ještě splnit přání pro klid duše - vypnout sporák v jeho kiosku, což před smrtí už nestihl.  V závěru kapitoly Guybrush odnese kompletní mapu Wallymu, aby jako kartograf mapu rozluštil. Ten je však unesen LeChuckem a tak Guybrushovi zbývá jediné - nechá v bedně plné voodoo hadů adresované LeChuckovi naložit do nákladního auta a zaslat do LeChuckovi pevnosti.

Kapitola III. - LeChuckova pevnost.

Guybrush zde najde Wallyho. K tomu aby jej osvobodil z cely potřebuje klíč, který visí v kanceláři. Je to ovšem past a Guybrush i Wally se objevují nad nádrží kyseliny. Jakmile svíčka přepálí provaz oba zahynou. Naštěstí je Guybrush ze stejné dílny jako Indiana Jones a tak se jim daří utéct. Když ve tmě zapálí sirku, zjistí, že jsou ve skladišti TNT a neúmyslně tak zničí LeChuckovu pevnost.

Kapitola IV. - Dinky Island.

Zde se hlavní hrdina opět setkává s Hermanem, který je zde opět jako trosečník. Díky jeho papouškovi najde na ostrově velké "X", které nemůže znamenat nic jiného než velký poklad. Pro proražení použije dynamit. Výbuch zaslechne i guvernérka Elaine v jejím sídle a vydává se na "Dinky Island".  Mezitím Guybrush se dostává do výchozí pozice, tedy visí za provaze v propasti a v druhé ruce drží truhlu. Když příběh dopoví, lano praskne s padá do hlubin. Je v podzemních skladištích a je zde i LeChuck se speciální voodoo panenkou Guybrushe. Naštěstí mu nefunguje jak má a tak místo poslání Guybrushe do jiné dimenze jej vždy teleportuje akorát do vedlejší místnosti. Navíc Guybrushovi prozradí, že jsou bratři.  Guybrush zkusí použít "kořenové pivo", které najde. To ale funguje jenom na duchy a nikoliv na tlející mrtvoly. Narychlo tedy posbírá potřebné ingredience a vytvoří voodoo panenku LeChucka. Když panence utrhne nožičku, LeChuck se složí a poprosí Guybrushe ať přistoupí blíže a sundá jeho masku, aby viděl svého bratra. Guybrush zjišťuje, že LeChcuk je jeho starší bratr Chuckie. V tom je vyruší údržbář a vyvede oba ven, kde je zábavní park a netrpělivě na ně čekají rodiče. Z obou dřívějších rivalů jsou kluci a celá rodinka odchází se pobavit na nějaké atrakce do zábavního parku s názvem BigWoop.

Zajímavosti ve hře.

Jako snad v každé jiné i v tomto titulu si LucasArts dělají legraci ze sebe, z ostatních svých i cizích her a v neposlední řadě i z filmů LucasFilm.

Hvězdné války.

""Guybrush, I ́m your BROTHER!"" a ""Guybrush... -glack- Come over here. I want to you... -gag-...take my mask off -choke-...see the TRUE face of your brother"". To jsou fráze ze hry, které někomu mohou být dosti povědomé. Jde totiž o parodii na Star Wars, kdy Darth Vader sdělí Lukovi, že je jeho otec nebo chce aby mu Luke sundal masku, než zemře.

Indiana Jones.

V tomto dílu lze najít opravdu mnoho narážek na Indiana Jonese, zde je výčet některých z nich:

Kde je Monkey Island?

Pokračování proslulé série je zajímavé také tím, že v celé hře Monkey Island 2 se samotný "Monkey Island" vůbec nevyskytuje.

Česká parodie druhého dílu.

V Česku vznikla parodie, nahrazující tento druhý díl série, pod názvem "Tajemství Oslího ostrova". Guybrush je zde stejně oblečen příběh stejně navazuje na první díl ("The Secret of Monkey Island"), ale česká verze vznikla až v roce 1994.

Piráti z Karibiku.

Stejně jako pro první díl i zde čerpal Ron Gilbert inspiraci u. Je tomu tak třeba ve scéně, kdy je Guybrush uvězněn a kostí musí nalákat hlídacího psa s klíčem.

Monkey Island 2: LeChuck's Revenge je druhý díl série Monkey Island, počítačová hra typu Point and click adventura. Děj je zasazen do pirátského prostředí Karibského moře. Jako naprostá většina her od LucasArts je i tato obohacena silnou dávkou humoru

Monkey Island 2: LeChuck’s Revenge ist ein Point-&-Click-Adventure von Lucasfilm Games und der zweite Teil der "Monkey-Island"-Computerspielserie. Es wurde erstmals im Dezember 1991 veröffentlicht.


Popis.

Vodopád obrácený k severozápadu je v koruně široký 250 m. Jelikož je ostrov Luna velmi malý, mají Americký vodopád i sousední Nevěstin závoj podobný vzhled. Oba začínají 24metrovým kolmým vodopádem, načež se voda tříští o osypové balvany, přes něž po 31 metrech dosáhne řeky. Celková výška vertikálního pádu tak činí 55 m. Na vodopád připadá asi 10 % vody řeky Niagary, převážná část zbývajícího množství vody proteče vodopádem Podkova. Hloubka vody na hraně vodopádu je asi 0,61 m.  Z americké strany si lze vodopád prohlédnout pouze z boku, a sice z vyhlídkové věže v parku Prospect Point, jen několik metrů od vodopádu, či z ostrovů Luna a Goat, kam se lze dostat po mostě pro pěší proti proudu řeky nad vodopádem. Lepší výhled pak nabízí Duhový most spojující USA s Kanadou. Čelní pohled na vodopád je možný pouze z kanadského břehu.

Zajímavost.

Rozeklaná hrana vodopádu, jež vzdáleně připomíná písmeno W, je výsledkem odpadávání velkých kusů skály, jež způsobilo nahromadění osypových balvanů u jeho paty. K poslednímu významnému pádu došlo v roce 1954, kdy se zřítila pozorovací věž Prospect Point. Od června do listopadu 1969 přehradili příslušníci ženijních jednotek U.S. Army Corps of Engineers tok řeky Niagary nad Americkým vodopádem a Nevěstiným závojem, aby mohl být uskutečněn průzkum, zda by se mohlo zabránit dalším pádům kamene, aby se z vodopádu v budoucnu nestaly pouhé peřeje. K tomu mělo sloužit i odtěžení kamene od paty vodopádu, čímž by se zvětšila výška kolmého sloupce padající vody. Nicméně v polovině 70. let padlo rozhodnutí ponechat vše na přírodě. Svoji roli zde bezesporu sehrála i skutečnost, že celá operace by byla neúměrně nákladná.

Americký vodopád "American Falls" je co do velikosti prostřední z trojice vodopádů, jež dohromady tvoří Niagarské vodopády. Nachází se na americkém břehu řeky Niagary ve státě New York. Od vedlejšího vodopádu Nevěstin závoj ho odděluje neobydlený ostrůvek Luna, od nejznámějšího vodopádu Podkova jej dále dělí již zmíněný Nevěstin závoj a rovněž neobydlený Kozí ostrov ("Goat Island").

Die American Falls gehören zu den drei Wasserfällen, die zusammen als Niagarafälle bezeichnet werden. Sie bilden den nördlichsten und östlichsten der drei Fälle zwischen dem Festland der Ortschaft Niagara Falls im US-Bundesstaat-New York und der Insel Luna Island. Damit liegen sie – wie auch die nur wenige Meter entfernten Bridal Veil Falls – vollständig in den Vereinigten Staaten.


Klubová kariéra.

Ve Španělsku hrál za kluby Real Oviedo (ve kterém debutoval v profesionálním fotbale), Celta de Vigo a Rayo Vallecano.  V červenci 2012 podepsal tříletou smlouvu ve velšském klubu Swansea City AFC působícím v anglické Premier League. Přestupová částka činila 2 miliony liber šterlinků. Ve své první sezóně nastřílel 22 gólů a vyhrál s klubem Anglický ligový pohár, Swansea porazila ve finále Bradford City AFC 5:0 a Michu jednou skóroval. Swansea City se díky výhře kvalifikoval do Evropské ligy 2013/14.  V prvním utkání třetího předkola Evropské ligy 2013/14 1. srpna 2013 vstřelil gól proti švédskému týmu Malmö FF, mužstvo Swansea vyhrálo na domácím hřišti 4:0. 19. září 2013 se gólem podílel na výhře 3:0 v základní skupině Evropské ligy proti Valencii. 24. října 2013 skóroval v utkání s ruským celkem FK Kubáň Krasnodar, střetnutí skončilo remízou 1:1.  Poté jeho kariéra nabrala sestupnou křivku. V červenci 2014 odešel na hostování s opcí do italského týmu SSC Neapol, kde se neprosadil. V prosinci 2015 podepsal Michu smlouvu s týmem UP Langreo ze 4. španělské ligy. Kariéru ukončil v létě 2017 ve věku 31 let v klubu Real Oviedo, v němž i začínal se seniorskou kopanou. Přispěly k tomu i zdravotní problémy.

Reprezentační kariéra.

6. října 2013 byl nominován do A-mužstva Španělska jako náhrada za zraněného Davida Villu. Debutoval 11. října 2013 v kvalifikačním utkání v Madridu proti Bělorusku (výhra 2:1), nastoupil na hřiště v 57. minutě. Byl to jeho jediný start ve španělském národním týmu přezdívaném "La Furia Roja".

Miguel Pérez Cuesta známý jako Michu (* 21. března 1986, Oviedo, Španělsko) je bývalý španělský fotbalový záložník, hráčskou kariéru ukončil v létě 2017 ve věku 31 let v klubu Real Oviedo, v němž s dospělým fotbalem také začínal. Na klubové úrovni prošel angažmá ve Španělsku, Anglii (v dresu velšského klubu Swansea City) a Itálii. Na svém kontě má i jeden start za španělský národní tým (v roce 2013).

Miguel Pérez Cuesta (* 21. März 1986 in Oviedo), meist kurz als Michu bezeichnet, ist ein ehemaliger spanischer Fußballspieler, der zuletzt bei Real Oviedo in der Segunda División spielte. Er spielte im Mittelfeld und wurde dort vorrangig zentral eingesetzt.


Geografie.

Leží v Galileji v nadmořské výšce 203 metrů pod mořskou hladinou 2 kilometry jižně od břehů Galilejského jezera poblíž soutoku řek Jordán a Jarmuk v oblasti s intenzivním zemědělstvím.  Vesnice se nachází cca 12 kilometrů jihojihovýchodně od města Tiberias, cca 100 kilometrů severovýchodně od centra Tel Avivu a cca 57 kilometrů jihovýchodně od centra Haify. Afikim obývají Židé, přičemž osídlení v tomto regionu je ryze židovské.  Afikim je na dopravní síť napojen pomocí dálnice číslo 90.

Dějiny.

Afikim byl založen v roce 1932. Zakladateli osady byla skupina židovských přistěhovalců z organizace ha-Šomer ha-Cair, kterým se podařilo roku 1924 opustit Sovětský Svaz. Pracovali pak jako kolektiv na různých místech tehdejší britské Palestiny a roku 1932 se nastěhovali sem, do nynější lokality. Osadníci zde od počátku rozvíjeli intenzivní zemědělskou výrobu založenou na zavlažování.  Koncem 30. let 20. století se v Afikim pořádaly kurzy létání, formálně organizované společností Aviron, fakticky napojené na židovskou ozbrojenou organizaci Hagana. Prvních 10 absolventů ukončilo kurz v červenci 1939.  Během války za nezávislost v roce 1948 sloužil Afikim jako jedna z hlavních základen elitních židovských jednotek Palmach. Po válce zde bylo centrum polovojenských osadnických oddílů Nachal.  Roku 1949 měl kibuc 860 obyvatel a rozlohu katastrálního území 1 906 dunamů (1,906 kilometru čtverečního).  Ekonomika obce je založená na zemědělství, průmyslu a turistickém ruchu. V roce 2003 kibuc prošel privatizací.

Demografie.

Obyvatelstvo kibucu Afikim je sekulární. Podle údajů z roku 2014 tvořili naprostou většinu obyvatel v kibucu Afikim Židé - cca 1400 osob (včetně statistické kategorie "ostatní", která zahrnuje nearabské obyvatele židovského původu ale bez formální příslušnosti k židovskému náboženství, cca 1500 osob).  Jde o menší sídlo vesnického typu s dlouhodobě stagnující populací (v roce 2009 ovšem prudký nárůst v souvislosti se započtením výsledků sčítání lidu z roku 2008). K 31. prosinci 2014 zde žilo 1480 lidí. Během roku 2014 populace stoupla o 1,0 %. Jde o nejlidnatější kibuc v Oblastní radě Emek ha-Jarden. Výhledově zde má bydlet až 650 rodin.

Afikim ( אֲפִיקִים, doslova ""Říční koryta"", Afikim, v oficiálním seznamu sídel Afiqim) je vesnice typu kibuc v Izraeli, v Severním distriktu, v Oblastní radě Emek ha-Jarden.

Afikim, selten auch "Afiqim", () ist ein Kibbuz in Nordisrael. Er liegt drei Kilometer vom See Genezareth entfernt und hatte Einwohner.


Výskyt.

Druh pocházející z východního Středomoří byl v minulosti zavlečen na celé území Evropy (vyjma nejsevernějších částí) a do Afriky. Druhotně se vyskytuje téměř po celé Asii, v Americe i Austrálii, je považována za rostlinu kosmopolitně rozšířenou. Dříve se brukev černá ve Střední Evropě také pěstovala, v současnosti se zde (až na výjimky) již neseje. V České republice je vyhodnocena jako zdomácnělý archeofyt, v teplejších oblastech se příležitostně vyskytuje jen jako málo škodlivý plevel.  Brukev černá dává přednost dobře osvětleným nebo jen mírně zastíněným místům s vlhkou a výživnou propustnou půdou s dostatkem humusu a dusíku. Nejčastějším místem výskytu jsou mokřady, břehy vodních toků či nádrží a obhospodařovaná vlhká pole. Vyskytuje se také na písčitých půdách a to obvykle při okrajích příkopů okolo cest, stejně jako na smetištích, rumištích či železničních náspech. Vzrůstnost rostliny je pak přímo úměrná dostatku živin.

Popis.

Jednoletka s lodyhou 60 až 150 cm vysokou vyrůstající z tenkého kořene. Lodyha, která je ve spodní části porostlá štětinatými chlupy, se silně rozvětvuje do dlouhých, široce rozevřených prutnatých větví. Na humózních vlhkých půdách může vyrůst i do výše 250 cm.  Přízemní listy jsou dlouze řapíkaté a jejich podlouhlé nebo vejčité čepele bývají průměrně 15 × 5 cm velké. Jsou lyrovitě peřenodílné nebo peřenosečné s jedním až třemi páry bočních segmentů, podstatně větší koncový segment je vejčitý a po obvodě hrubě zubatý. Výše postavené celokrajné, úzce vejčité až kopinaté lodyžní listy jsou přisedlé a směrem k vrcholu se zmenšují.  Po odkvětu prodlužující se hroznovitá květenství jsou vrcholová nebo úžlabní a jsou tvořená světložlutými oboupohlavnými květy na stopkách. Čtyři kopinaté, vodorovně odstávající kališní lístky bývají 5 mm dlouhé. Čtyři světložluté korunní lístky s tmavými žilkami mají dlouhý nehtík, na konci jsou zaoblené a bývají dlouhé asi 9 mm. V květu je šest tyčinek, čtyři delší (5 mm) a dvě kratší (3 mm). Srostlé plodolisty tvoří jediný pestík s bliznou. Kvete od června do srpna, semena dozrávají od července do září. Ve květech je hodně pylu a nektaru, opylování se účastní spíše mouchy a včely než motýli a vosy.  Plody jsou vzpřímeně rostoucí dvoudílné šešule které jsou přitisklé k ose plodenství. Jsou zploštělé, čtyřhranné, až 2 cm dlouhé a 2 mm široké, na vrcholu mají výrazný zploštělý zobáček a jejich chlopně jsou nad semeny vypuklé. Obsahují čtyři až osm 1 mm velkých kulovitých semen s hrubě mřížkovaným osemením červenohnědé až černé barvy. Semena jsou silně štiplavá.

Význam.

Semena mají okolo 40 % hořčičného oleje a obsahující dráždivý allylisothiokyanát, produkt rozkladu sirného glukosinolátu - sinigrinu. Na prášek rozemletá semena se používají k aromatizaci potravin. Tento olej má ale hodně kyseliny erukové a ze zdravotních důvodů jsou v potravinářství v zemích Evropské unie a ve Spojených státech amerických stanoveny maximální limity kyseliny erukové v tucích. Proto se šlechtí odrůdy se sníženým obsahem kyseliny erukové. Na indickém subkontinentu je hořčičný olej nedílnou součásti místních pokrmů, stejně jako semena v různé úpravě (vařená, smažená, pražená).  V minulosti bývala drcená semena brukve černé neodmyslitelnou součásti "ostřejších" hořčic vyráběných v Evropě, v současnosti jsou ale nahrazována semeny brukve sítinovité která je plodnější a snáze se pěstuje i sklízí. V Asii i Africe místní obyvatelé z mladých rostlin hojně konzumují syrové listy nebo vařené lodyhy.  Olej se mimo potravinářství používá také při výrobě kosmetiky nebo se upravuje na průmyslová maziva. Rostliny nejsou pro svou ostrou chuť vhodným krmivem pro býložravce, zkrmují se však vylisované pokrutiny.  Sušená a drcená semena smíchaná s vodou se používají k obkladům proti kašli, zánětům, svalovým bolestem, revmatismu a k prokrvení kůže, dlouhodobě přiložené obklady však vedou k podráždění kůže. Vnitřní užití zvyšuje chuť k jídlu a usnadňuje trávení, ve větších dávkách působí projímavě. Oleje se užívá také k podpoře růstu vlasů nebo bývá obsažen v přípravcích odpuzující psy a kočky.

Externí odkazy.

Brukev černá ("Brassica nigra") je jednoletá, obvykle okolo 1 m vysoká, rozvětvená bylina kvetoucí asi 1 cm velkými, světle žlutými květy. Je jedním z mnoha druhů rodu brukev, je významná hlavně svými ostře chutnajícími semeny.

Perín-Chym ist eine Gemeinde im Osten der Slowakei mit Einwohnern (Stand ). Sie liegt im Okres Košice-okolie, einem Teil des Košický kraj.


Provoz na trati.

Po trati jezdí pravidelné osobní vlaky (v nepravidelném taktu) Českých drah v celém úseku a nákladní vlaky různých dopravců. Trať je začleněna do systému Esko v Moravskoslezském kraji jako linka osobních vlaků S8.  Provozování dráhy na této trati zajišťuje Správa železnic.

Historický vývoj tratě.

Trať byla vybudována ve dvou etapách od 19. prosince 1881 do 25. července 1896. Na trati na úseku Studénka - Štramberk byl provoz zahájen 19. prosince 1881 a na úseku Štramberk - Veřovice byl provoz zahájen 25. července 1896.

Navazující tratě.

Dále na tuto trať navazuje Trať 270 (Bohumín - Ostrava - Přerov - Olomouc - Zábřeh na Moravě - Česká Třebová - (Praha)) + větev do Mošnova, následuje Trať 279 (Studénka - Bílovec) a nakonec Trať 323 (Ostrava hlavní nádraží - Frýdek-Místek - Frýdlant nad Ostravicí - Valašské Meziříčí).

Přeložení tratě.

Zajímavostí na této trati je, že trať byla dvakrát přeložena do nové polohy ve dvou úsecích. Prvním přeloženým úsekem je úsek Studénka - Sedlnice přeložený v roce 1959 v rámci výstavby Letiště Leoše Janáčka Ostrava. Druhým přeloženým úsekem je úsek Příbor - Kopřivnice zastávka přeložený v roce 1979 v rámci výstavby továrny Tatra. Viz průběh trati v pravém sloupečku.

Průběh původní tratě.

Za stanicí Studénka se nachází několik mostů přes řeku Odru a její zátopové oblasti. Mosty jsou propojeny náspy. Celková délka soustavy mostů byla téměř 200 m. Za mosty vedla dráha na hrázi mezi rybníky Kačák a Kotvice. Za rybníky následovalo prudké stoupání, které mělo protisměrné oblouky (esíčka). Proto se často ze Studénky používal postrk, aby vlak toto stoupání vyjel. Na konci stoupání byl přejezd a nedaleko něj byla zastávka Albrechtičky. Po několika kilometrech byla zastávka Sedlnice. Zastávka se změnila na stanici až v roce 1911 (v tomto roce byla postavená nádražní budova), aby se zvýšila propustnost tratě. Po roce 1959 se stanice stala součástí letiště Mošnov, nádraží bylo využíváno jako vlečka k letišti. Byly zde vybudovány zařízení pro stáčení leteckého paliva z cisteren. Trať směrem na Studénku byla zlikvidována, protože překážela stavbě letiště. Koleje zůstaly jen na soustavě mostů. Za posledním z nich bylo zarážedlo. Tyto koleje byly zlikvidovány v roce 2014.

Železniční trať Studénka - Veřovice (v jízdním řádu pro cestující je uvedená v tabulce označené číslem 325, do roku 1998/1999 byla uvedená v tabulce označené číslem 304) je jednokolejná železniční trať, propojující hlavní trať Česká Třebová - Přerov - Bohumín s hlavní tratí Ostrava - Valašské Meziříčí. Trať vede malebnou krajinou přírodního parku Podbeskydí. Trať je zde kategorizována jako regionální dráha. Trať je dlouhá 27 km.

Die Bahnstrecke Studénka–Veřovice ist eine regionale Eisenbahnverbindung in Tschechien, die ursprünglich durch die k.k. priv. Stauding-Stramberger Eisenbahn und die Lokalbahn Stramberg–Wernsdorf erbaut wurde. Sie zweigt in Studénka ("Stauding") von der Bahnstrecke Břeclav–Bohumín ab und führt über Kopřivnice ("Nesselsdorf") und Štramberk ("Stramberg") nach Veřovice ("Wernsdorf").


Historie.

Kořeny Zamrocku sahají až do padesátých let, mezi první průkopníky patří zpěváci z provincie Copperbelt jako Stephen Tsotsi Kasumali, William Mapulanga a John Lushi. Zamrock jako hudební hnutí vzešlo z zambijské nezávislosti na britském kolonialismu, která vedla k ekonomickému rozvoji země. Zambie profitovala převážně z měděných dolů. Období popularity Zamrocku v Zambii skončilo, když v 80. letech ceny mědi klesly a zemi postihla epidemie AIDS.  Poté, co země v roce 1964 získala nezávislost, tehdejší prezident Kenneth Kaunda prohlásil, že 95 % hudby hrané na rozhlasových stanicích musí být od zambijských umělců. Rychlá urbanizace hornických regionech přinesla řadu nových uměleckých stylů. Rostoucí bohatství v zemi a dozvuky britského vlivu s sebou přinesly nárůst zájmu o používání elektrické kytary. Hudebník Paul Ngozi z Ngozi Family byl jedním z prvních, kteří využili tradiční africký nástroj kalindula v zamrockovém kontextu.  Když v 80. letech klesla cena mědi a zambijské hospodářství se zhroutilo, ocitla se Zambie spolu se sousedními zeměmi v neklidném politickém klimatu. Když země nabídla pomoc uprchlíkům, došlo k několika sériím bombových útoků, směřovaných převážně na zambijské elektrárny. Kdysi prosperující města nyní postihovaly výpadky proudu, navíc vláda vyhlásila zákaz vycházení. Množství hudebníků bylo nyní nuceno opustit svou hudební kariéru, protože pro většinu obyvatel byly vstupenky na jejich koncerty příliš drahé. Do roku 2001 zemřeli všichni členové skupiny WITCH, kromě Emanuela „Jagari“ Chandy, na AIDS.  Oživení zájmu po celém světě v posledních letech, včetně reedic v Severní Americe a produkce dokumentu, umožnilo některým zamrockovým umělcům, včetně Jagariho, cestovat, vystupovat a nahrávat nový materiál.

Zamrock je hudební žánr, který vznikl v sedmdesátých letech v Zambii. Popisuje se jako kombinace tradiční africké hudby s psychedelickým rockem a funkem.

Als Zamrock wird eine zu Beginn der 1970er Jahre entstandene Musikrichtung aus der Republik Sambia (vor allem in den Städten Lusaka und Chingola) bezeichnet.


Identita.

Je možné, že je totožný s Horbaefem, Babaefem I. nebo Bicherisem.

Baufre ve Vádí Hammámat.

V nápisu z Vádí Hammámat je jméno Baufre psáno v královské kartuši. Je možné, že byl uctíván jako místní patronát důlních dělníků. Podobný jev lze pozorovat u prince Hordžedefa, jehož jméno je také chybně zapsáno v kartuši, přestože je archeologicky potvrzen jen jako „syn krále“.  Baufrovo jméno se objevuje jako poslední jméno v seznamu jmenujícím krále Chufua, Radžedefa, Rachefa a Hardžedefa. Egyptologové, jako je Donald B. Redford, věří, že to je založeno na nedorozumění, které vzniklo na začátku Nové říše. Egypťané si možná mysleli, že po Chufuovi vládli všichni jeho synové a vnuci, protože všichni králové do Šepseskafa byli ve skutečnosti syny, vnuky nebo pravnuky faraona Chufua. K této řadě nástupců pak byli mylně připisováni i Baufre a Hordžedef.

Baufre v Papyru Westcar.

Baufre se objevuje v Papyru Westcar. Jeho jméno je zde uvedeno bez královské kartuše. V příbězích baví svého otce Chufua jeho synové vyprávěním příběhů o kouzlech a zázracích, kterých byli svědky Chufuovi předkové Džoser, Nebka a Snoferu. Baufre je zde vypravěčem třetího příběhu.  Baufre vypráví příběh o svém dědovi Snofruovi, otci Chufua. Snoferu se jednoho dne nudil, a tak mu jeho kněz Džadžaemanch říká, že by měl nechat povolat krásné ženy, aby veslovaly po královském jezeře. Při veslování cestu přerušuje dívka, které spadl vzácný amulet do vody. Džadžaemanch následně zachrání amulet pomocí kouzla. Sneferu je Džadžaemanchovi vděčný a velkoryse ho odmění.

Možná hrobka.

Někdy je mu připisována Dvojitá mastaba G 7310 - 7320 na Východním poli v Gíze. Ale jiní tuto hrobku připisují princi Babaefovi I.

Baufre byl možná synem faraona Chufua ze 4. dynastie. Je známý z příběhu z Papyru Westcar a nápisu ve Vádí Hammámat. Není archeologicky doložen, jeho existence je sporná.

Bauefre (auch als Baufra, Baefre oder Ra-bau-ef gelesen) ist der Name eines vorgeblichen Sohnes des Königs (Pharao) Cheops während der 4. Dynastie. Er ist weder zeitgenössisch noch archäologisch nachgewiesen, sein Name erscheint in einer Felsinschrift im Wadi Hammamat und im berühmten Westcar-Papyrus als Erzähler einer Wundergeschichte.


Historie.

Nelze přesně určit, kdy a za jakých okolností vesnice vznikla, ale nejspíše se tak stalo koncem 14. nebo nejpozději začátkem 15. století. Její název snad souvisí s nějakým srubem vybudovaným na ochranu a střežení budějovické kotliny a přístupu ke královskému městu.  Srubec původně náležel do majetku zámožných českobudějovických měšťanů. Nejstarší dochovaná zpráva o Srubci pochází z roku 1439, kdy byl vlastníkem osady obchodník Ondřej Sova z Českých Budějovic. Ten ves dal do zástavy Petru Vlasákovi. Srubec tehdy čítal 24 poddanských usedlostí a hospodáři odváděli pánovi naturální i peněžní rentu a měli povinnost robotovat během žní. Z Vlasákových rukou se Srubec brzy dostal zpět do přímého držení Ondřeje Sovy, jenž užíval vladyckého přídomku "ze Srubce". Po jeho smrti vesnici zdědila jeho dcera Dorota, která ji v roce 1478 postoupila svému manželu Janu Puklicovi ze Vztuh. Po jeho smrti na podzim roku 1482 se dědictví ujal Janův starší bratr Václav. Bezdětný Václav odkázal majetek neteři Johance Puklicové (závěť z roku 1494). Johanka přenechala ves Srubec v roce 1500 svému muži Linhartu Ekhartovi. V roce 1522 byl Srubec Ekhartem nakrátko zastaven Bejšovcovi z Bejšova a později prodán Mikuláši Štrabochovi. Před rokem 1539 koupilo Srubec od Štrabocha město České Budějovice. V roce 1540 čelilo město žalobě Jana Ekharta (syn Johanky) a Srubec mu musel být vrácen.  Ve čtyřicátých letech 16. století zde byla nalezena bohatá ložiska stříbrné rudy. Roku 1541 zde vznikly první dvě šachty s názvem "Obrácení svatého Pavla" a "U starého kozla". Roku 1548 přibyly doly "na Pradědu", "Chudá rada", "Divoký muž" a "Boží pomoc" a roku 1565 ještě tři. Koncem roku 1557 zdědil majetek po Janu Ekhartovi jeho syn Abrahám, později jeho druhý syn Jakub. Roku 1565 byl Srubec prodán bohatému zemskému úředniku Mikuláši Humpolcovi z Tuchoraze (dvořan Viléma z Rožmberka, později známý protivník regenta Jakuba Krčína). Po jeho smrti Srubec převzala jeho dcera Kateřina, jež tu se svým druhým manželem Friedrichem Schefflingerem z Rirsdorffu často pobývala a psala se "ze Srubce". Kateřina roku 1600 prodala Srubec Melicharu Kolikrejtarovi z Kolikrejtu. Roku 1602 Srubec definitivně koupilo za rovných 5 000 kop míšeňských grošů královské město České Budějovice.  Roku 1828 měl Srubec 43 domů a byl vesnicí téměř výhradně zemědělskou. Roku 1850 se Srubec stal samostatnou politickou obcí, prvním voleným starostou se stal dosavadní rychtář Jakub Steinhäusel. Až do roku 1920 patřila k obci osada Ohrazení. V prostoru mezi Srubcem a Starými Hodějovicemi došlo od konce 18. století k obnově těžby stříbra, roku 1817 tu rakouský stát otevřel důl s názvem Svatý Jan Nepomucký. Těžba byla v roce 1852 zastavena. Snahy o obnovení těžby v letech 1910 – 1914 byly neúspěšné.  Roku 1903 ze byla založena stromová školka ovocnářským odborníkem Josefem Lencem. Pěstovaly se tu tisíce sazenic jehličnatých i ovocných strojů, cizokrajných a parkových dřevin. Roku 1922 vznikla lidová knihovna a 1. září 1923 byla otevřena obecná škola. Roku 1929 byla provedena elektifikace (především zásluhou elektrárenského družstva). Roku 1937 vznikla tělocvičná jednota Sokol. V letech 1941 – 1943 došlo k postupnému rozpuštění spolků a v činnosti zůstali pouze hasiči. 28. října 1945 byl odhalen pomník sestřeleného amerického pilota a vysvěcen nový zvon do návesní kapličky. Roku 1946 byly převzaty návesní rybníky. Roku 1954 bylo zahájeno pravidelné spojení s Českými Budějovicemi v podobě autobusové linky, která však zůstala v provozu pouhé 4 měsíce. Obnovena byla v listopadu 1956. V květnu 1958 byla založena Tělovýchovná jednota Slavoj. Mezi lety 1966 – 1967 bylo vybudováno hřiště. 1988 byla zahájena stavba vodovodu (dokončen v roce 1993) V 2. polovině devadesátých let byla provedena plynofikace obce.

Obyvatelstvo.

Počet obyvatel obce Srubec v letech 1993–2014 trojnásobně vzrostl. Důvodem je rozsáhlá výstavba nových rodinných domků, neboť obec je součástí aglomerace Českých Budějovic a projevuje se zde proces suburbanizace. V období 2006 až 2015 vzrostl počet obyvatel obce o 927 lidí a Srubec tak je nejrychleji rostoucí obcí v okruhu přibližně šesti kilometrů od Českých Budějovic. Kvůli nárůstu obyvatel zvažovalo vedení obce v roce 2015 stavbu základní školy pro první stupeň odhadem za 40 až 50 milionů korun. V říjnu 2018 vyhlásila obec výběrové řízení na novostavbu MŠ a ZŠ Srubec.

Pamětihodnosti.

Kaplička Panny Marie.

Nachází se přímo na návsi obce a byla postavena roku 1908. Celková rekonstrukce kapličky s následným vysvěcením proběhla roku 2002.

Pomník padlých občanů.

K roku 1919 je datováno slavnostní odhalení pomníku 15 občanům obce padlým v 1.světové válce. Pomník byl zhotoven sochařem Ervínem Schopenhauerem z Dobré Vody.

Pomník amerického letce Roberta W. Whiteheada.

Na počest amerického pilota Roberta Whiteheada, který byl dne 11. dubna 1945 sestřelen při souboji amerických letadel s německými stíhači, byl zhotoven pomník připomínající tuto oběť 2.světové války.

České Švýcarsko.

České Švýcarsko (jinak Nové Švýcarsko či Švajcy), lesnaté údolí s turistickou stezkou, táhnoucí se podél hranice katastrálních území Srubec a Třebotovice až k Dobré Vodě. Kdysi zde bývaly nádrže, zajišťující vodu pro pohon důlních strojů.

Části obce.

Obec Srubec se skládá ze dvou částí, které leží v katastrálním území "Srubec".

Srubec je obec v okrese České Budějovice, v bezprostřední blízkosti krajského města, v jihovýchodním směru. Má obyvatel, jeho katastrální území má rozlohu 6 km2 a je situované ve svažitém terénu Lišovského prahu, který se zvedá výrazně nad úroveň Českobudějovické pánve. Do Srubce zajíždí českobudějovická městská hromadná doprava. K obci dále náleží místní část Stará Pohůrka.

Srubec, bis 1924 "Strubec" (deutsch "Strups") ist eine Gemeinde in Tschechien. Sie liegt sechs Kilometer südöstlich des Stadtzentrums von Budweis in Südböhmen und gehört zum Okres České Budějovice.


Úvod.

Možnosti internetu se čím dál více rozšiřují a s tím se rozšiřují i možnosti poměrně mladého vědního oboru sociologie internetu. Díky němu spolu mohou komunikovat lidé, kteří jsou vzdáleni třeba i několik tisíc kilometrů od sebe. Vytváří tzv. virtuální komunity, ve kterých se pomocí moderních informačních přístrojů setkávají lidé s podobnými zájmy. V různých internetových diskuzích, ve fórech či pomocí vlastních blogů tak mohou dát světu vědět o svých názorech. Cílem sociologie internetu je tak analyzovat vztahy uvnitř internetových komunit, zjistit, jak ovlivňují nová média život v reálných společnostech.

Vznik oboru.

V roce 1958 byla v USA založena agentura ARPA (Advanced Research Projects Agency), která v roce 1969 vybudovala síť nazvanou ARPANET. V roce 1990 představil Tim Berners-Lee pracující ve švýcarském CERNu první internetový prohlížeč – WorldWideWeb. Ten byl později přejmenován na Nexus, aby nedošlo k záměnám se stejnojmenným protokolem. Ve stejném roce se objevila i první webová stránka. Postupem času přestává být internet jen nástrojem pro výzkum. Může každému sloužit k zábavě, komunikaci a k zisku informací. Objevují se tak velké servery. V roce 1998 zakládají Larry Page a Sergey Brin společnost Google, v roce 2001 vzniká Wikipedie, v roce 2004 je spuštěn Facebook.

Pojmy.

Digitální propast.

Digitální propast (Digital Divide) je termín pro rozdělení lidí na ty, kteří mají přístup k internetu a jiným moderním informačním technologiím a na ty, kteří takový přístup nemají. Definic však existuje mnohem více, než jen prosté na ty s přístupem a ty bez přístupu. Jsou tady i ty, které počítají s více faktory. Stejným výrazem pak označujeme rozdíly ve schopnostech a znalostech lidí tyto technologie užívat. Rozdíly tak mohou mezi občany vyspělých průmyslových států a mezi občany rozvojových zemí, kde je například možnost přístupu k internetu minimální. V méně globálním měřítku pak nastávají rozdíly mezi více a méně vzdělanými lidmi, mezi lépe a hůře finančně zajištěnými atd. Internet pak může působit jako nástroj pro vytváření sociální nerovnosti. Lidé, kteří tyto služby využívají, těží z jeho pozitiv. Mohou ho využívat k nakupování, komunikaci, čtení zpráv nebo třeba k platbě v bance. Ti, kteří nemají internet nebo v něm mají velmi omezené znalosti, tak přicházejí o řadu možností, což vede k sociální nerovnosti. Navíc v době, kdy je vlastnění emailu samozřejmostí, se přesouvá spoustu služeb na internet. Tito lidé jsou pak zcela vyloučeni ze společnosti.

Virtuální komunity.

Termín virtuální komunita poprvé použil Howard Rheingold ve stejnojmenné knize v roce 1994. Virtuální komunita (nebo také online komunita) je skupina osob, které se setkávají a komunikují pomocí moderních technologií a nejsou ve fyzickém kontaktu. Nejčastějším prostředkem pro tyto setkání bývají diskuzní fóra, blogy, sociální sítě, emaily, chaty nebo dříve třeba noviny (Usenet zvaný "net news"). Všechny členy ve skupině vždy spojuje společný zájem – ať už se jedná o velké, globální servery jako je například YouTube nebo Twitter, nebo o malé skupiny okolo amatérského fotografování či počítačových her. Jednotlivé komunity mají různá pravidla, většinou ale nebývají přílišně regulována a omezována. V zásadě tak platí, že uživatelé musí dodržovat společný jazyk a zásady slušného chování.

Sociologie internetu je věda, využívající sociologické teorie a metody ke zkoumání fenoménu internetu. Zabývá se sociálními sítěmi, virtuálními komunitami, virtuálními světy, počítačovou kriminalitou, sociálními důsledky této technologie atd.

Die Internetsoziologie beinhaltet die Anwendung soziologischer Theorien und Methoden in Hinblick auf die Digitalisierung im Allgemeinen und das Internet als Quelle von Information und Ort der Kommunikation. Soziologen kümmern sich dabei um die sozialen Auswirkungen der digitalen Technologie. Die Bandbreite der Themen ist groß und reicht von sozialen Netzwerken, virtuellen Gemeinschaften und Formen und Wegen der sozialen Interaktion bis zu Computer- und Internetkriminalität oder Cyberkrieg.


Úspěchy.

Rok 2011.

V roce 2011 získal v Ostravě na evropském šampionátu do 23 let bronzovou medaili na trati 200 metrů. V témže roce reprezentoval Českou republiku na Mistrovství světa v lehké atletice v jihokorejském Tegu. V rozbězích na 200 metrů si vytvořil nový osobní rekord časem 20,63 s a zaostal o pouhé tři setiny sekundy za národním rekordem. V tomto běhu startoval společně s Usainem Boltem, který tento rozběh vyhrál v čase 20,30 sekundy. Pavel Maslák postoupil do semifinále z třetího místa.

Rok 2012.

V květnu roku 2012 překonal jako první Čech po 34 letech národní rekord i ve venkovním běhu na 400 metrů. Časem 45,31 sekundy smazal rekord Karla Koláře z roku 1978 rozdílem 46 setin. Zanedlouho poté rekord překonal znovu časem 45,17 s. Již dříve v roce 2012 překonal rekord na stejné trati i v hale, a to časem 46,14 s. V červnu 2012 při MČR v atletice ve Vyškově také vyrovnal národní rekord na trati 200 metrů časem 20,60 sekundy. Na konci června vybojoval časem 45,24 s v Helsinkách titul mistra Evropy v běhu na 400 metrů.  Na olympijských hrách v Londýně (kde postoupil do semifinále) se stal časem 44,91 sekundy historicky prvním českým běžcem, který prolomil hranici 45 sekund. V Londýně potom startoval ještě v běhu na 200 metrů, kde byl v čase 20,67 sekundy vyřazen v rozběhu.  Dne 8. září 2012 v Táboře vytvořil nový český rekord na trati 200 metrů výkonem 20,59 s.

Rok 2013.

Na HME 2013 v Göteborgu vybojoval zlato na trati 400 m v českém halovém rekordu 45,66 s. Navíc přidal i bronzovou medaili ve štafetě na 4×400 m. Štafeta běžela ve složení Petr Lichý, Daniel Němeček, Pavel Maslák a Josef Prorok. Češi se k medaili dostali až po diskvalifikaci Poláků právě ze třetího místa. Dne 13. července 2013 na ME do 23 let vylepšil český rekord na trati 200 m časem 20,49 s.  Do MS 2013 v Moskvě vstoupil třetím místem v rozběhu v čase 45,44 s. Ve svém semifinále doběhl třetí v novém českém rekordu 44,84 s, což stačilo k postupu na čas. Výborně si vedl i ve finále, kde obsadil s časem 44,91 s páté místo a nechal za sebou mimo jiné olympijského vítěze z Londýna Kiraniho Jamese. Z vítězství se radoval Američan LaShawn Merritt.

Rok 2014.

V halové sezóně Maslák zaběhl nejdřív čas 45,81 s., ve Stockholmu pak 5. 2. vyrovnal vlastní český rekord časem 45,66 s. Dne 9. 2. pak v Gentu zaběhl historicky nejrychlejší evropský čas na trati 300 metrů, a to za 32,15 s. Na HMS 2014 v Sopotech vybojoval v novém osobním i národním rekordu 45,24 sekund zlatou medaili. Na samém začátku letní sezóny, 9.5.2014, ještě stihl vytvořit v katarském Dauhá nový český rekord na 400 m (44,79 s), brzy nato ho však postihlo zranění, které mu znemožnilo starty v prakticky celé hlavní sezóně a zabránilo mu v účasti na mistrovství Evropy v atletice 2014 v Curychu – a tím i v obhajobě titulu evropského šampióna z roku 2012.

Rok 2015.

Na HME 2015 v Praze získal zlatou medaili na trati 400 m s časem 45,33 sekundy. K ní připojil ještě bronzovou medaili jako běžec závěrečného úseku české štafety na 4x400 metrů.  Letní část sezóny však Pavlu Maslákovi příliš mnoho úspěchů nepřinesla. V červnu zvítězil v běhu na 400 metrů v I.lize Mistrovství Evropy družstev, pořádané v řeckém Iraklionu (Héraklionu) a zasloužil se tak nemalou měrou o postup českého týmu do extraligy této soutěže. V závodech Diamantové ligy se mu však nedařilo – dobíhal většinou na sedmých (Saint-Denis) či osmých (Londýn, Eugene) místech. 1.7.2015 se časem 45,09 přiblížil ke 45sekundové hranici, ale překonat ji se mu v celé sezóně nepodařilo, a to ani při startu na mistrovství světa na otevřené dráze v Pekingu. Nad jeho síly se tam ukázal být už postup z rozběhu: časem 45,16 skončil ve svém rozběhu šestý, přičemž na přímý postup by musel dosáhnout výkonu 44,18 sekundy a pro na postup na čas by musel mít v cíli alespoň 44,71 sekundy – tedy výkon lepší, nežli byl jeho současný český rekord. Naopak na mistrovství České republiky družstev na začátku září velmi výrazně přispěl svými vítězstvími v bězích na 200 m, 400 m a účastí ve vítězné štafetě na 4x100 metrů k mistrovskému titulu mužů Dukly Praha.

Rok 2017.

Pavel Maslák zvítězil na všech halových závodech na 400 metrů a obhájil titul na HME 2017 v Bělehradě časem 45,77 sekundy. Zároveň vybojoval na posledním úseku štafety na 4 x 400 metrů bronz pro český tým. Na MČR v atletice v Třinci (10. - 11. 6.) si Maslák zaběhl osobní rekord v běhu na 100 metrů (10,30 s.) a druhý den vylepšil svůj osobní a zároveň i národní rekord v běhu na 200 metrů časem 20,46 sekundy.

Rok 2019.

V halové sezóně 2019 se Pavel Maslák pustil do obhajoby celkového prvenství ve Světové halové tour (IAAF World Indoor Tour, WIT) v běhu na 400 metrů mužů z roku 2016: disciplína byla po roční pauze opět zařazena do programu Tour a Maslák vyhrál hned dva závody série - v Karlsruhe a v Toruni. Pak se ovšem do čela průběžného pořadí dostal Američan Nathan Strother, kterého sice Maslák v Toruni porazil, ale který nasbíral více bodů díky většímu množství startů v Tour - vyhrál závody v Madridu a Birminghamu, kde Pavel Maslák neběžel. Maslák mezitím zvítězil v běhu na 300m na ostravské Czech Indoor Gala (32,79 sekundy) a na halovém místrovství ČR, pořádaném rovněž v ostravské hale, vybojoval v čase 6,76 sekundy druhé místo.Tři dny po národním mistrovství se na závěrečním mítinku World Indoor Tour v Düsseldorfu pokusil Pavel Maslák získat celkové čtvrtkařské prvenství v seriálu pro sebe: Strotherův předchozí bodový náskok nehrál v daném případě roli - do celkového skóre se započítávají jen tři nejlepší závody, a pokud by Maslák v Düsseldorfu nad Strotherem zvítězil, měl by on i Američan po třech vítězstvích - a při rovnosti bodů by rozhodovalo porovnání nejlepšího výkonu obou atletů na jakémkoli závodě Tour 2019: a tady byl ve výhodě Maslák (46,19 sekundy v Toruni, zatímco Američanovo maximum bylo 46,21 z Madridu). V Düsseldorfu však Maslák Strotherovi podlehl, a přišel tak o obhajobu prvenství i prémii 20 000 dolarů.  Několik dnů před březnovým halovým mistrovstvím Evropy v Glasgowě Pavel Maslák oznámil, že vzhledem ke komplikacím virózy a pokračujícím zvýšeným teplotám na šampionátu startovat nebude - titul pak vybojoval Nor Karsten Warholm ve vyrovnaném evropském rekordu, tedy v čase lepším Maslákova osobního halového rekordu. Zároveň Pavel Maslák prohlásil - poněkud překvapivě - že nebude startovat ani na říjnovém mistrovství světa na otevřené dráze v katarském Dauhá: pozdní termín šampinátu by mu narušil připravu na halovou sezónu 2020 a na olympijské hry 2020 v Tokiu.

Osobní rekordy.

rekordy ve štafetách a v mládežnických kategoriích, regionální rekordy.

Pavel Maslák je rovněž spoluautorem současného českého rekordu ve štafetě na 4x400 metrů (3:02,52 Patrik Šorm, Michal Desenský, Vít Müller, PAVEL MASLÁK, Berlín 10.8.2018) a českého halového rekordu ve štafetě na 4x400 metrů (3:04,09 Daniel Němeček, Patrik Šorm, Jan Tesař, PAVEL MASLÁK, Praha 8.3.2015).  Je autorem řady stále platných českých národních rekordů a nejlepších výkonů v "mládežnických kategoriích": na otevřené dráze jsou to v juniorské kategorii (do 19 let včetně) české rekordy na 200 m (20,95 sekundy, Novi Sad 25.7.2009) a ve štafetě na 4x100 metrů (tým České republiky – Martin Říčař, Lukáš Šťastný, PAVEL MASLÁK, Václav Zich, 39,57 sekundy, Novi Sad 26.7.2009), v kategorii dorostenců (do 17 let včetně) národní rekordy na 400 m (47,60 sekundy, Rijeka 3.6.2008) a ve štafetě na 4x100 metrů (tým České republiky – Alexandr Herman, Lukáš Šťastný, PAVEL MASLÁK, Martin Říčař 41,11 sekundy, Praha 17.6.2008). Z nejlepších výkonů jsou to pak současná česká historická maxima v kategorii do 22 let (20,49 sekundy na 200 metrů, 44,84 sekundy na 400 metrů, zaběhnutých 12.8.2013 v Moskvě a do této kategorie spadá i jeho osobní rekord v běhu na 500 metrů – 1:00,35, dosažený 2.8.2013 v V Chebu). Další nejlepší české výkony všech dob drží Pavel Maslák v běhu na 300 metrů: a to jak v juniorské kategorii (33,13 sekundy, Ostrava 27.5.2010), tak i v dorostencích (33,68 sekundy, Ostrava 12.6.2008).  V hale mu až do 21.2.2016 patřil český juniorský rekord na 200 metrů (21,39 sekundy, Vídeň 16.2.2010), který onoho dne v Praze časem 21,22 sekundy překonal českobudějovický Jiří Polák. Pavlu Maslákovi zůstává nejlepší český juniorský výkon v běhu na 300 metrů (34,37 sekundy, Praha 15.1.2010). Je držitelem českého dorosteneckého halového rekordu v běhu na 400 metrů (48,82 sekundy, Praha 17.2.2008). V kategorii atletů do 22 let je autorem nejlepšího českého halového výkonu v běhu na 400 metrů, kterým je jeho vítězný čas 45,66 sekundy, zaběhnutý 3.3.2013 na evropském halovém šampionátu v Göteborgu.  Díky svým začátkům v havířovském klubu je Pavel Maslák dodnes držitelem řady rekordů Moravy a Slezska: jeho juniorský výkon 33,13 sekundy v běhu na 300 metrů, dosažený 27.5.2010 v Ostravě, je zároveň i seniorským rekordem těchto historických území České republiky. Další juniorský rekord Moravy a Slezska drží Maslák v běhu na 200 metrů (20,95 sekundy, Novi Sad 25.7.2009) a patří mu pět rekordů Moravy a Slezska v kategorii dorostu: v běhu na 100 metrů (10,58 sekundy, Třinec 31.5.2008), v běhu na 200 metrů (21,40 sekundy, Praha 7.6.2008), v běhu na 400 metrů (47,60 sekundy, Rijeka 3.6.2008), v běhu na 300 metrů překážek (36,96 sekundy, Praha 22.6.2008) a v běhu na hladkých 300 metrů (33,68 sekundy, Ostrava 12.6.2008. Nejstarším rekordem Pavla Masláka je jeho rekord Moravy a Slezska starších žáků v běhu na 400 metrů (50,50 sekundy), zaběhnutý 23.9.2006 v Ostravě. V hale patří Pavlu Maslákovi juniorské rekordy Moravy a Slezska v bězích na 60 metrů (6,76 sekundy, Vídeň 16.2.2010), 200 metrů (21,39 sekundy, Vídeň 16.2.2010), 150 metrů (16,40 sekundy, Praha 15.1.2010) a 300 metrů (34,37 sekundy, Praha 15.1.2010). Dorosteneckým halovým rekordmanem Moravy a Slezska je Pavel Maslák v bězích na 200 metrů (22,22 sekundy, Vídeň 29.1.2008) a 400 metrů (48,82 sekundy, Praha 17.2.2008).

Výkony Pavla Masláka v jednotlivých sezónách.

400 m (otevřená dráha).

V roce 2011 dosáhl Pavel Maslák v hale lepšího výkonu (47,05 sekundy) nežli na otevřené dráze.  Symbol = označuje, že stejného výkonu dosáhli dva atleti či více atletů.

400 m (hala).

Pořadí ve světových a evropských tabulkách jednotlivých sezón je uvedeno dvakrát: první číslo udává pořadí pouze na drahách ne delších nežli 200 m (220 yardů), druhé číslo (v závorce) vyjadřuje absolutní pořadí po započtení výkonů dosažených na oválech delších nežli 200 m (220 yardů).

Pavel Maslák v českých žebříčcích jednotlivých sezón.

Pořadí Pavla Masláka v českých žebříčcích, které každý rok publikuje čtvrtletník Atletika a které (pro každou disciplínu zvlášť) sestavuje český statistik RNDr. Luděk Follprecht. V každé disciplíně je stanovováno pořadí pěti nejlepších atletů roku.

Pavel Maslák v anketě Atlet roku.

Pořadí Pavla Masláka v anketě Atlet roku, v níž je každoročně vyhlašován nejlepší český atlet sezóny:

Pavel Maslák v anketě Sportovec roku.

Pořadí Pavla Masláka v anketě Sportovec roku, ve které každoročně Klub sportovních novinářů vyhlašuje nejlepší české sportovce roku:

jednotlivci.

V roce 2017 se Pavel Maslák neumístil v první třicítce sportovců, jejichž pořadí je oficiálně zveřejňováno.

Cena Vycházející hvězda evropské atletiky za rok 2012.

Pavel Maslák získal za rok 2012 cenu Vycházející hvězda evropské atletiky (European Athletics Rising Star Award), která je od roku 2007 součástí ankety Atlet Evropy (European Athlete of the Year), vyhlašované každoročně Evropskou atletickou asociací (EAA).

Evropský atlet měsíce v březnu 2014.

Evropská atletická asociace rovněž vyhlásila Pavla Masláka "Evropským atletem měsíce" za březen 2014 v anketě European Athlete of the Month, kterou EAA od roku 2007 každý měsíc vypisuje jako otevřené hlasování prostřednictvím svých facebookových a twitterových stránek. EAA zařadila Pavla Masláka mezi nominované evropské atlety také na měsíc březen 2015, v tomto měsíci se ovšem stal vítězem hlasování v mužské kategorii francouzský chodec Yohann Diniz.

Odkazy.

Literatura.

ATHLETICS 2014, The International Track and Field Annual, by P. Matthews, Association of Track and Field Statisticians, SportBooks Ltd.,, str. 154–155

Pavel Maslák (* 21. února 1991 Havířov) je český atlet, sprinter, trojnásobný halový mistr světa (2014, 2016, 2018) a také trojnásobný halový mistr Evropy (2013, 2015, 2017) v běhu na 400 metrů. Je jediným atletem v historii, kterému se v běhu na 400 metrů podařilo získat třikrát titul halového mistra světa na třech po sobě jdoucích šampionátech a s tuto bilancí je zároveň i historicky nejúspěšnějším českým atletem v dosavadních dějinách halových mistrovství světa.

Pavel Maslák (* 21. Februar 1991 in Havířov) ist ein tschechischer Leichtathlet, der auf verschiedenen Sprintdistanzen antritt. Als tschechischer Rekordhalter und Europameister feierte er seine größten Erfolge im 400-Meter-Lauf.


Historie.

Vznik soutěže.

Na podzim 2009 se v rámci shromáždění zástupců ligových klubů odsouhlasilo založení soutěže, dnes známé jako Český Superpohár. Hlavním sponzorem se měla stát sázková kancelář Tipsport, ale po následných sporech z jeho angažování sešlo.. Sponzorství prvního ročníku se nakonec ujala jiná sázková společnost – Sazka. Její dceřiná společnost Sazka Tip pak dala nové soutěži název – Sazka Tip Superpohár 2010.  První ročník soutěže se odehrál 8. července 2010 mezi mistrem Gambrinus ligy 2009/10 – AC Spartou Praha a vítězem Ondrášovka Cupu 2009/10 – FC Viktorií Plzeň. Duel se v soulady s pravidly odehrál v Generali Areně, která je domovským stánkem tehdejšího mistra, AC Sparty Praha. Zápas skončil, po brance Libora Sionka, hubeným vítězstvím 1–0 a historicky prvním držitelem Českého Superpoháru se stal tým AC Sparta Praha.

Synot Tip Superpohár.

První ročník měl dvě poměrně velké "bolesti". První byla nižší divácká účast (3 401) než je průměr na Gambrinus ligu, což rozladilo sponzora, který soutěž posléze opustil. Druhou byly stížnosti Sparty, jež vlivem vyloučení kapitána Tomáše Řepky přišla o tohoto hráče pro první kolo Gambrinus ligy 2010/11.  Pro druhý ročník se povedlo svazovým představitelům přivést k soutěži silného sponzora, další sázkovou společnost Synot Tip, která již sponzorovala například českou fotbalovou reprezentaci nebo Slavii Praha. Podle nového sponzora tedy dostala soutěž i nové jméno – Synot Tip Superpohár.  Do druhého ročníku se opět kvalifikovala FC Viktoria Plzeň, tentokrát jako mistr Gambrinus ligy 2010/11 a superpohárový duel se tak 22. července 2011 odehrál na jejím hřišti, které v té době procházelo rozsáhlou rekonstrukcí. Soupeřem jí byl vítěz Ondrášovka Cupu 2010/11 – FK Mladá Boleslav. Zápas seldovala ještě nižší návštěva než v prvním ročníku, ale oba týmy nabídly lepší fotbalovou podívanou. Po nerozhodném výsledku 1–1 dospělo utkání do penaltového rozstřelu bez předchozího prodloužení. V něm byla lepší FC Viktoria Plzeň a po předchozím nezdaru se stala druhým držitelem Českého Superpoháru za rok 2011.  Ve třetím ročníku hostil mistr Gambrinus ligy 2011/12 FC Slovan Liberec, na svém domácím Stadionu u Nisy, vítěze Poháru České pošty 2011/12, kterým byla SK Sigma Olomouc. Ta se, po dvou brankách v prvním poločase, stala prvním týmem v historii, který dokázal z pozice vítěze domácího poháru porazit na jeho stadioně mistra Gambrinus ligy a v soutěži zvítězit. SK Sigma Olomouc tedy triumfovala v Českém Superpoháru 2012 a po vítězství v Poháru České pošty 2011/12 získala v krátké době svou historicky druhou významnou trofej.

Superpohár FAČR 2013 a 2014.

Ve čtvrtém ročníku, který již nenesl název Synot Tip, podlehl ligový šampion FC Viktoria Plzeň vítězi poháru Jablonci 2:3.  V pátém ročníku se utkal vítěz ligy a poháru AC Sparta Praha proti poraženému finalistovi poháru a druhému týmu z ligy Viktorii Plzeň. Poté, co Plzeň neproměnila nařízený pokutový kop, Sparta zvítězila jednoznačně 3:0. Góly vstřelili David Lafata, Ladislav Krejčí a střídající Slovák Michal Breznaník.

Přehled jednotlivých ročníků.

Legenda:

Český Superpohár byla česká fotbalová soutěž, která zahrnovala pouze jediné utkání ročně, hrané ještě před začátkem nové sezony české nejvyšší ligy. Po ročníku 2015 Fotbalová asociace České republiky Superpohár zrušila.

Der Tschechische Fußball-Supercup (tschechisch: "Český Superpohár") war ein tschechischer Fußballwettbewerb, in dem zu Beginn einer Saison der tschechische Meister und der tschechische Pokalsieger der abgelaufenen Saison in einem einzigen Spiel aufeinandertrafen. Der Wettbewerb wurde von "Synot Tip" gesponsert und war deshalb auch als Synot Tip Supercup bekannt. Das Spiel fand im Stadion des Meisters statt.


Život.

Sportovní kariéra.

Jako rychlobruslařka debutovala v mezinárodních závodech v roce 1981, kdy se postupně zúčastnila seniorského Mistrovství světa ve víceboji (18. místo) a ve sprintu (11. místo) a juniorského světového šampionátu (4. místo). O rok později již na Mistrovství světa juniorů získala bronzovou medaili a při svém posledním startu v roce 1983 vybojovala stříbro. Roku 1984 se poprvé zúčastnila Zimních olympijských her (výsledky ve druhé desítce). V sezóně 1985/1986 byla šestá na Mistrovství světa ve víceboji, čtvrtá na sprinterském světovém šampionátu a na premiérových Asijských zimních hrách zvítězila v závodech na 500 a 1500 m. V roce 1987 poprvé nastoupila do Světového poháru a na mistrovstvích světa skončila těsně pod stupni vítězů (víceboj – 4. místo, sprint – 5. místo). Na Zimních olympijských hrách 1988 se ve všech závodech od 500 do 5000 m umístila v rozmezí od 5. do 7. místa. Roku 1989 vybojovala na Mistrovství světa ve sprintu bronzovou medaili, v následující sezóně 1989/1990 získala stříbrnou medaili na Mistrovství světa ve víceboji a čtyři zlaté z tratí 500, 1000, 1500 a 3000 m na Asijských zimních hrách. Ze zimní olympiády 1992 si odvezla bronzovou medaili ze závodu na 1500 m a na Mistrovství světa ve víceboji vybojovala tentýž kov. Na Zimních olympijských hrách 1994 se na tratích 1500, 3000 a 5000 m umístila v první desítce. Po sezóně 1993/1994 ukončila rychlobruslařskou kariéru.  Jako cyklistka startovala na letních olympijských hrách v letech 1988, 1992 a 1996.

Politická kariéra.

Od roku 1995 je za Liberálnědemokratickou stranu členkou Sněmovny radních, horní komory japonského parlamentu. Je rovněž předsedkyní Japonského bruslařského svazu.

Seiko Hašimotová (, "Hašimoto Seiko"; * 5. října 1964 Hajakita), provdaná Išizakiová (, "Išizaki Seiko"), je japonská politička a bývalá rychlobruslařka a cyklistka.

Seiko Hashimoto (jap., "Hashimoto Seiko"; geborene Ishizaki (); * 5. Oktober 1964 in Hayakita (heute: Abira), Präfektur Hokkaidō) ist eine japanische Politikerin (LDP, Hosoda-Faktion) und ehemalige Eisschnellläuferin und Bahnradfahrerin. Mit insgesamt sieben Teilnahmen an Olympischen Spielen, viermal im Winter und dreimal im Sommer, gehört sie zu den Rekordhalterinnen unter allen weiblichen Olympioniken, was die Anzahl der Teilnahmen betrifft. Seit 2019 ist sie Ministerin im zum zweiten Mal umgebildeten vierten Kabinett Abe.


Umfassendes Wirtschafts- und Handelsabkommen

Historie a vývoj dohody CETA.

Tato dohoda je největší kanadskou iniciativou na poli oboustranných dohod od dob NAFTA. CETA je reakcí na studii s názvem „Porovnávání záporů a přínosů bližšího hospodářského partnerství Kanady a zemí EU“ vypracované v říjnu 2008.  K oficiálnímu obeznámení veřejnosti s touto dohodou došlo dne 6. května 2009 na summitu EU-Kanada v Praze. Základy této smlouvy pocházejí ze dne 18. března 2004, kdy se na summitu v Ottawě začal vytvářet rámec obchodní a ekonomické dohody mezi Kanadou a EU (TIEA). TIEA byla zaměřena na úpravu podmínek pro uskutečňování obchodů, investic, výběrových a hospodářských soutěží, finančních služeb, obchodování přes internet, usnadnění vzájemného akceptování odborných kvalifikací atd. Nezůstaly opomenuty ani otázky kolem trvale udržitelného rozvoje a sdílení vědeckých a technických pokroků.  TIEA měla oživit kanadsko-evropskou spolupráci, prosadit osvědčené regulační postupy, právně je ošetřit a usnadnit tím obchodování a investice. Kromě odbourání bariér měla TIEA za cíl i zlepšení pozice obou aktérů na globálním trhu. Projednávání TIEA probíhalo až do roku 2006, kdy bylo jednoznačně rozhodnuto o jejím pozastavení. To vedlo k zahájení rozhovorů o komplexní hospodářské a obchodní dohodě (CETA), která má téměř stejné zaměření, ale větší dosah a ambicióznější cíle než TIEA.

Výzkum provedený na žádost jednajících stran.

Analýza dopadu obchodu na trvale udržitelný rozvoj (SIA), vypracovaná na podnět Evropské komise nezávislými odborníky, informuje o předpokládaných pozitivních i negativních vlivech dohody CETA. Tato studie tedy předpokládá celou řadu dopadů dohody na makroekonomiku všech možných průmyslových a obchodních odvětví. Pro EU se očekává dlouhodobý růst HDP o 0,02 až 0,03 %, u Kanady má jít o zhruba 0,18 až 0,36 %. Z části zprávy vyplývá, že tato čísla mohou být za příznivých podmínek znatelně vyšší. Co se týče oblasti obchodu, studie předpovídá větší zisky dosažitelné liberalizací služeb a odstraněním tarifů uplatňovaných při obchodování s důležitými zemědělskými produkty. Ve studii je také zmíněn fakt, že CETA bude mít pozitivní sociální dopady na zaměstnance, protože obsahuje ustanovení, která upravují pracovní normy v jejich prospěch.

Obchodní vztahy mezi EU a Kanadou.

Kanada a Evropská unie mají za sebou společnou historii ekonomické spolupráce. S 27 členskými státy, celkovou populací čítající téměř 500 miliónů obyvatel a s HDP, který V roce 2014 byl v EU-28 v tržních cenách odhadován na 14,0 bilionů EUR, se EU řadí mezi největší jednotné trhy a zahraniční investory na světě. EU díky tomu pro Kanadu představuje druhého nejdůležitějšího obchodního partnera. V roce 2008 činil kanadský export zboží a služeb do EU 52,2 miliard dolarů, což bylo o 4% více než v uplynulém roce. Import z EU do Kanady dosáhl hodnoty 62,4 miliard dolarů.

Ustanovení ohledně autorských práv.

Důležitá a také kontroverzní část této dohody se týká posílení ochrany duševního vlastnictví, což kromě jiného zahrnuje též zákaz technologií, které je možné využít k obejití opatření na ochranu autorských práv, a další opatření, téměř totožná s těmi z dohod ACTA, DMCA, PIPA a SOPA.

Česko-kanadský vízový spor.

Aby CETA vstoupila v platnost, je nutný podpis a ratifikace České republiky, která obojí podmiňuje zrušením vízové povinnosti pro české občany, kterou na ně Kanada znovu uvalila v roce 2009. Spor byl vyřešen 14. listopadu 2013 zrušením vízové povinnosti uvalené Kanadou na občany České republiky.

CETA (Comprehensive Economic and Trade Agreement, též Komplexní hospodářská a obchodní dohoda) je dohoda mezi Kanadou a zeměmi Evropské unie, upravující podmínky volného obchodu a dodržování autorských práv. Znění velké části ustanovení týkajících se autorského práva a jeho vynucování je téměř totožné s těmi, jež obsahovala Evropským parlamentem nedávno zamítnutá kontroverzní dohoda ACTA; to vyvolává obavy v řadách zastánců svobody internetu a lidských práv.

Das Umfassende Wirtschafts- und Handelsabkommen EU-Kanada, kurz CETA (von, auch als "Canada-EU Trade Agreement" gelesen, französisch "Accord économique et commercial global (AECG)"), ist ein EU-kanadisches Freihandelsabkommen. Der Vertrag enthält zahlreiche Handels- und Zollerleichterungen.


Založení.

Založení PVVZ předcházelo zveřejnění manifestu "Věrni zůstaneme" v roce 1938 skupinou levicových intelektuálů. Manifest si kladl za cíl mobilizovat veřejnost proti německé agresi. Původní název byl „Odkazu presidenta Masaryka věrni zůstaneme“.  Na utváření PVVZ se od počátku podíle členové řady společenských a zájmových organizací, např. legionářského časopisu Čin, Ústředního spolku čs. profesorů či zástupci železničářský a poštovních odborů, organizace YMCA či členové evangelické církve.

Struktura.

Krátce po okupaci byl pro řízení PVVZ využit aparát Dělnické akademie včetně desítek jejich poboček. Do května 1939 se podařilo ustanovit řídící strukturu PVVZ. Vedení PVVZ se skládalo ze dvou tzv. komisí, komise organizační a komise politické.

Organizační komise.

Do této komise patřili např. Karel Bondy, gen. Jaroslav Čihák, Josef Pešek, Bohumír Truksa či Alois Tomas. Její jednání navštěvovali i zástupci vojenského odboje z Obrany národa škpt. Václav Velínský a mjr. Hájíček.

Politická komise.

Politická komise řídila PVVZ koncepčně. Komise představila politickou programovou platformu, v níž se jednoznačně přihlásila k Edvardu Benešovi jako jedinému vůdci zahraničního odboje.  Strukturu (a to jak vertikální, tak horizontální) budoval PVVZ ještě v srpnu 1939. Ve své struktuře sdružoval i relativně samostatně pracující skupiny (např. železničářů, pošťáků, učitelů, ale i YMCA či Ženské národní rady). v mnoha případech docházelo i k velmi těsnému prolínání se strukturami Obrany národa, což mělo za následek ideové sbližování obou složek odboje.

Činnost.

Po obsazení Československa nacistickým Německem začal PVVZ rozvíjet zpravodajskou činnost zaměřenou na sběr informací pro spojenecké armády, zajišťoval ilegální přechody do zahraničí, distribuoval ilegální tiskoviny a vyvíjel také sabotážní činnost.  PVVZ také úzce spolupracoval s Obranou národa. Vybudoval „koordinační centrum“, v němž měli být soustředěni zástupci většiny důležitých postů a zaměstnání, včetně zástupců církví. Jelikož bylo v zimě na přelomu roku 1939 a 1940 gestapem zatčeno několik tisíc členů velitelského sboru Obrany národa a Politické ústředí bylo také rozbito, PVVZ se stal nejdůležitější složkou ÚVODu. Vysílal exilové vládě do Londýna pomocí vysílaček Sparta.  PVVZ zůstal ušetřen většího zatýkání až do podzimu roku 1941, až vyvstává podezření, že gestapo čekalo tak dlouho záměrně, aby mohlo celou organizaci důkladně poznat a rozdrtit jednou ranou. Zbytky PVVZ poté zorganizoval Vladimír Krajina, který získané informace předával skupině Silver A pro radiostanici Libuše.  Členkou výboru byla také dr. Milada Horáková.

Likvidace.

PVVZ byl zlikvidován gestapem roku 1942 během tzv. druhé heydrichiády.

Připomínka PVVZ.

V rohovém činžovním domě v Praze 2 na Vinohradech v ulici Anny Letenské 34/7 se za protektorátu odehrála řada schůzek členů PVVZ. Před svým odchodem do zahraniční v lednu 1940 se zde ukrýval generál Jaroslav Čihák. Na schůzkách se (v bytě Anny Pollertové) setkávali Jaroslav Šimsa, Volfgang Jankovec, JUDr. Karel Bondy, doc. PhDr. Josef Fischer a další. V domě měl ordinaci MUDr. Viktor Kaufmann. Na začátku okupace tam probíhaly schůzky první garnitury vedení odbojové organizace PVVZ. Prostřednictvím profesora Dr. Vojtěcha Čížka v domě získala mansardový byt profesorka Jiřina Picková. Zde se ukrývali hledaní pracovníci odboje.  Na připomínku těchto aktivit je na domě umístěna pamětní deska se jmény 26 odbojářů:

Petiční výbor „Věrni zůstaneme“ (PVVZ, plně:Odkazu prezidenta Masaryka věrni zůstaneme) byla protinacistická odbojová organizace působící na území Protektorátu Čechy a Morava v letech 1939–1942, též známá jako "odboráři".

Die Organisation Petiční výbor Věrni zůstaneme, deutsch "Petitionsausschuss Wir bleiben treu", abgekürzt PVVZ, war eine nicht kommunistisch orientierte tschechische Widerstandsgruppe, die gegen die nationalsozialistische Besetzung der Tschechoslowakei während der Zeit des Protektorats kämpfte. Sie war aktiv in der Zeit von 1939 bis 1942. Ab 1940 war sie eine der drei Bestandteile der Dachorganisation ÚVOD.


Historie a současnost.

Historie.

Byl zde původně vystavěn panský dvůr a vedle dvora byli usazení deputátní dělníci, kterým byly darovány panské pozemky a na určitou dobu lhůtu osvobozené od všech poplatků.  Jméno Haškovcova pochází od prastarého rodu Haškovců, kteří zde sídlili.  Roku 1477 Burian z Lažan dostal svůj dědický, bratrský a otcovský díl, od svých bratrů Václava a Voldřicha. Burian z Lažan dostal pustou tvrz v Podolí, dvůr poplužní, zpustlou ves Lhotu a dvory v Borovanech a Ratajích. Jeho rod zde nejspíš vládl až do roku 1569. Historické prameny uvádí, že v tomto roce se stala obec Lhota novým majetkem Petra Voka z Rožmberka a náležela k jeho panství.  V roce 1651 se ve Lhotě jmenují Jan Haškovec, Tomáš Haškovec, grunty Novákovský, Frankeho, Martina Kocourka, Matěj Chmel, chalupa Kocourkovská, Na Vejvodově, Martina Nováčka a mlýn Jiřího Viktory.  V roce 1678 v obci bylo 6 gruntů a 4 chalupy a v roce 1785 byly domy očíslovány. Dům č.1 obecní kovárna, č. 2 Jan Suchan, č. 3 obecní domek, č. 4 Antonín Kocourek, č. 5 Pavel Veselý, sedlák, č. 6 Jan Suchan, sedlák, č. 7 Václav Haškovec, sedlák, č. 8 Martin Haškovec, sedlák, č. 9 Jan Černý, chalupník, č. 10 Antonín Haškovec, sedlák, č. 11 František Nováček, sedlák, č. 12 Vojtěch Haškovec, sedlák, č. 13Josef Bambas, č. 14 Mates Šulc, č. 15 vdova Zelená.  Děti docházely od roku 1902 do školy v Ratajích. Roku 1927 se začalo se stavbou školy, do té doby děti chodily do školy v Ratajích. Za 5 let byla škola dostavěna. Spolek dobrovolných hasičů byl založen roku 1903.

21. století.

V roce 2014 měla obec 77 obyvatel, kteří žili ve 46 domech. Obec má svůj obecní úřad. Škola v dnešní době již neslouží k účelům, k jakým byla postavena, ale je využívána jako rodinný dům. V obci je knihovna, která byla založena roku 1924 a má cca 100 svazků. Tato knihovna je provozována do dnešní doby a je součástí Městské knihovny v Táboře. V obci je zaveden elektrický proud, je tu veřejný vodovod, veřejná kanalizační síť, komunikace jsou ve velmi dobrém stavu. V dolní části návsi je kaplička. Na horní části návsi je malé dětské hřiště a celá náves je upravená. Okolo cesty, původní zemské stezky, směrem k rybníku V jezerách, je nově vysázená alej. Na polích hospodaří soukromý zemědělec. V obci je menší pila s dřevovýrobou palet. V obci je ubytování.

Doprava.

Ve směru od severu k jihu vede 1 km východním směrem od obce Haškovcova Lhota silnice číslo II/122, která spojuje obec Opařany s obcí Bechyně. Autobusová zastávka je na této komunikaci. Cestovat je odtud možné do Bechyně, Opařan nebo Milevska. Železnice tudy není vedena. Nejbližší železniční stanice je v Bechyni, kde končí jednokolejná elektrifikovaná trať číslo 202 trasa Bechyně - Tábor.  Obcí Haškovcova Lhota nevede cyklistická či značená turistická trasa KČT. Obcí a katastrálním území obce je vedena archeologická naučná stezka a jsou zde rozmístěna zastavení a informační panely.

Zajímavosti.

Sakrální památky v obci a okolí.

Kaple vystavená v roce 1856 se zvonem je součástí návsi v těsné blízkosti budovy obecního úřadu č.p. 5. Zvon v kapli je zcela funkční a každou neděli ve 12:00 hodin se rozezvoní na celou vesnici. Zděné kapličky u ohradní zdi č.p. 12 na západní části návsi a zděná kaplička v ohradní zdi u č.p. 15 na severní straně návsi. Boží muka se nacházejí jižně od Haškovcovy Lhoty a pochází asi z 1. poloviny 19. století.

Turismus.

Archeologická naučná stezka.

Patnáctikilometrová trasa od Hrašeho rodného domu v Ratajích, přes Valy ratajské, tedy pozůstatek středověkého tvrziště, zbylé mohyly a okolo místa zvané Homoli nedaleko Haškovcovy Lhoty a zpátky do Ratají. Panely zachycují současné pojetí archeologie, archeologické způsoby a metody výzkumu i zpracování výsledků. Na panelech je možno vidět kresby Jana Karla Hraše, fotografie nálezů a mapku s rozmístěním jednotlivých zastavení.

Obec Haškovcova Lhota () se nachází v okrese Tábor v Jihočeském kraji. Žije zde obyvatel. Katastrální území obce leží 4,7 km severně od Bechyně. Obec leží 1 km od komunikace II/122 z Bechyně do Opařan. Okolo obce jsou pole a louky, které postupně přecházejí do rozsáhlých lesů. Jsou tu dvě vodní plochy, první vodní plocha je opravená požární nádrž na návsi a druhá vodní plocha je rybník, který se nachází na severní straně obce zvaný V jezerách. Nedaleko obce teče řeka Smutná a směrem k Bechyni, kde ústí do řeky Lužnice.

Haškovcova Lhota, bis 1924 "Lhota" (deutsch "Haschkowetz Lhota") ist eine Gemeinde in Tschechien. Sie liegt vier Kilometer nördlich von Bechyně in Südböhmen und gehört zum Okres Tábor.