Přehled řad.

<onlyinclude></onlyinclude>

Seznam dílů.

Čtvrtá řada (2009–2010).

24: Nora a Sara odjíždějí s Kitty na její kampaň i přes její nesouhlas. Kitty těžce nese, když zjišťuje, že ji někdo sleduje a poskytuje médiím informace. Rebeca oznámí Justinovi, že na Haiti nepojede, protože přijala práci. Robert bojuje s vyhrožováním a ukazuje se, že nejen kampaň Kitty, ale hlavně jeho zdraví je v ohrožení. Pak předá Justinovi klíč k obrovskému tajemství, kdyby se mu něco stalo. Walkerovi objeví skrytou hodnotu Narrow Lake, která spočítá v artézské studni, díky které budou moci obchodovat s vodou a objeví se tak naděje na lepší budoucnost. Všichni Walkerovi havarují, ukáže se, že Saul HIV má, Holly a Robert jsou ve vážném stavu a Robert nejspíš umřel...  23: Celá rodina Walkerových se postupně loučí a naposledy zavírá dveře do zkrachovalého Ojai Foods. Nora zuří, když zjistí, že z budovy Ojai se nejspíš stane parkovací dům a vyhledá svého expřítele a naivně doufá, že budovu koupí. Pak se Sarou objeví projekt domu v Narrow Lake, který chtěl Wiliam Noře postavit. Holly vyráží na pracovní pohovor na stejnou pozici jako Rebeca. Kevin a Scotty pomáhají Kitty připravit se na benefiční akci. Justin navrhne Rebece, aby s ním odjela pomáhat na Haiti, ale ona to odmítá. Sara je zoufalá, když ji rodina obviní z dalších problémů ohledně firmy.  22: Luke se stává členem rodiny Walkerových a Cooper začíná dělat velké problémy. Nora s Lukem stojí proti Saře, která Coopera hájí. Kevin bojuje s tím, že nemá práci a vyrazí s Robertem na tenis. Justin má potíže najít stejnou vášeň pro medicínu, kterou získal během mise v Iráku a uvažuje o návratu do války. Robert má obavy, že pokud půjde proti konkurentům, tak zničí politickou kampaň Kitty.  21: Nořina a Saulova matka zkolabuje, trpí demencí a bude tak potřebovat soustavnou péči. Nora se nabídne, že ji vezme k sobě domů. Matka nesouhlasí s Norou v určitých věcech a chce jít do domova. Kevin se stále bojí, že s náhradní matkou Michelle není něco v pořádku. Se Scottym jdou k věštkyni. Sara je těhotná, což zaznamenají téměř všichni Walkerovi. Robert a dokonce i Kitty se dozvídají, že důvodem, proč Robert nedostal práci, nebyla jeho nemoc, ale mocní lidé. Luke získá zelenou kartu...  20: Kevin je naštvaný na Noru, protože mu 25 let neřekla tajemství o Aaronovi. Dokonce ani nechce přijít na jeho narozeninovou oslavu, kterou mu přichystala Nora s pomocí Scottyho. Sara se chytne s Holly, která odmítá přijmout 2 miliony od Rebecy, protože ví, že krach Ojai se nezadržitelně blíží. Robert odjíždí na služební cestu shánět práci, ale neuspěje kvůli jeho problémům se srdcem. Kevin, Tommy a Justin odjíždějí konfrontovat Dennise Yorka, který Kevinovi řekne, že Wiliam ho považoval za slabocha. Společně však celá rodina krizi překoná a sejde se u slavnostní večeře.  19: Scotty se dozvídá od Sary a Saula o zničujícím tajemství z Kevinova dětství, s čímž se Kevin jen stěží vyrovnává. Pak Kevin jede navštívit Aarona a zjišťuje, že žije nový život s partnerem a nezlobí se na něj. Holly s Norou ukradnou Denisovi auto a vydají se směrem k jezeru z obrazu Wiliama, aby zjistily opravdovou skrytou hodnotu Ojai Food. Justin navrhne Rebece, aby se hned teď bez celé rodiny vzali a Rebeca souhlasí. Pak spolu odjíždí do pronajatého domu na líbánky, kam poté dorazí celá rodina. Kitty se dozvídá, že porazila boj s rakovinou.  18: Tommy přijede domů a Nora odhaluje, že firmu odkoupil Dennis York. Sama se s ním sejde a on jí opět vyhrožuje. Sara přemýšlí o prodeji její části, ale po rozhovoru s Holly to zamítne, čímž rozzuří Noru. Nora přizná Tommymu, jaké trumfy má Dennis v ruce. Walkerovi si připomínají pěkné i strašné vzpomínky z roku 1986, kdy opilý Tommy způsobil nehodu, ale pak se Kevin porval s Aaronem, spadl z velké výšky a ochrnul. Kevin je na dně z toho, že zničil Aaronovi život...  17: Luke se dozvídá, že může v USA se Sarou pobývat legálně. Kitty neví kam dřív poté, co ji obviní z korupce ohledně Lukova občanství a spolu se Sarou je pod tlakem médií. Luke Saře přizná, že pracoval v nevěstinci. Nora se setkává s Denisem, který vyhrožuje, že pokud nezajistí prodej zbytku akcií Ojai, začne mluvit. Rebeca chce dát Holly všechny úspory, aby zachránila Ojai. Nora nesouhlasí a odjede za Tommym prosit, aby pomohl zachránit firmu. Scotty a de facto i Kevin přišli o svoji práci.  16: Rebeca se pokouší vyrovnat se se ztrátou dítěte a se starostlivostí Justina. Kitty je uháněna svojí manažerkou ohledně kampaně. Luke se vrací za Sarou, ale ona zjišťuje, že má velký problém s vízem. Jediná šance, kterou Luke má, je oženit se se svou asistentkou a získat tak občanství. Nora se bojí, že by Denis mohl zaútočit na děti a chce ho najít. Holly si myslí, že objevila skrytou hodnotu Ojai Foods. Kevin se špatně vyrovnává s odstoupením Roberta z voleb.  15: Kitty má svůj první projev a velkolepě tak vstupuje s rodinou a svojí manažerkou Buffy do politiky. Sara naříká na svůj život a uvědomí si, že jediný muž jejího života je Luke. Rebece se přitíží a přijde o dítě. Justin pomáhá skleslé Rebece. Holly ze srdce děkuje Noře, že jim pomáhá. Nora zuří jako býk, když zjistí, že Holly prodala své akcie cizímu člověku a vede s ní zásadní rozhovor.  14: Kitty s Robertem shání sponzory na kandidaturu. Pak oznámí rodině, že kandiduje na místo senátora po Robertovi a chce, aby Kevin vedl její kampaň. Dokonce ho i doprovodí na třídní sraz, kde Kevin potká bývalého kamaráda ze střední. Robert s Norou zachraňují Scottyho restauraci a stanou se na jeden den šéfkuchaři. Nora prosí Roberta, aby domluvil Kitty, aby nekandidovala. David se rozhodne odjet do Belize, Holly s Rebecou jsou v šoku. Pak však David požádá Holly o ruku.  13: Sara je i přes konflikt ve škole nadšená z jejího nového románku s Royem. Robert oznámí Kitty a veřejnosti, že odmítá kandidovat, zatímco Kitty před ním tají, že po schůzce s kamarádkou rozmýšlí kandidovat do kalifornského okrsku. Robert se to nakonec dozví a souhlasí s ní. Kevin a Scotty čekají na výsledky prvního pokusu o rodičovství a až přespříliš náhradní matku opečovávají. Saul seřve Noru, která se snažila trochu pomoct ve firmě. Na oslavě pak odhalí, že práce je to jediné, co mu zbývá.  12: Nora je překvapená, když se před jejím domem objeví Simon. Sara vyšťourá, že má Simon možná milenku, ale ve skutečnosti to není pravda. Kevin se Scottym se dozví, že některá embrya se uchytila. Holly odmítá i přes naléhání Saula stáhnout obvinění proti Ryanovi, kvůli kterému firma přišla o veškeré zásoby vína. Pak nabídne prodej akcií Denisovi, který chce získat Ojai Foods. Justinův studijní poradce mu radí, aby medicínu ukončil a neztrácel čas.  11: Kitty je odvezena do nemocnice. Doktorka oznámí, že kolaps byl způsoben sraženinou v plicích. Vzhledem k její rakovině, která se rozrůstá, však doporučuje rizikovou transplantaci kostní dřeně. Všichni Walkerovi jsou na testech kvůli transplantaci, ale jedinou možností zůstává Ryan, který však poté, co ho Holly obvinila z poškození ventilů na nádobách s vínem, chce zmizet. Nakonec si to však pod prosbou Nory rozmyslí. Kitty si ještě před operací znovu bere Roberta za manžela a on ukončí kandidaturu na guvernéra.  10: Svatba Justina a Rebecy na Havaji se kvůli hurikánu Zelda přesune na pláž do Malibu. Holly je s Rebecou na ultrazvuku a Justin navštíví sezení závislých. Tommy přijíždí spolu s malou Elisabeth, kterou však unesl. Julia přijíždí do LA a dceru odváží. Simon doprovodí Noru na svatbu. Kitty se dozvídá, že její nádor roste. Celá rodina je ohromená svatbou na pláži, které se zúčastní i Elisabeth.  9: Rebeca i nadále skrývá tajemství před Justinem a svěří se pouze Kitty, když si zkouší svatební šaty a jsou jí malé. Kitty to však omylem prozradí Noře. Kevin se Scottym jsou na klinice na odběru spermií. Holly přišla o všechny zásoby vína a její finanční situace se prudce zhoršuje. Přijde poprosit Noru, ale setkání skončí fiaskem. Kitty je rozhozená z nového vztahu její matky a Sara na Noru dokonce žárlí, protože ona se rozešla s Lukem. Justin propadne u zkoušky a k tomu se dozví pravdu, že bude otcem.  8: Scotty s Kevinem vybírají po internetu matku svého dítěte. Rebeca je těhotná a shání Justina ve škole. Celá rodina je nadšená, když jejich nové Ojai víno na místním festivalu vyhraje hlavní cenu a zachrání firmu. Nora tají svoji zamilovanost k mladému Simonovi. Kitty má novou paruku a ještě se v ní necítí nejlíp. Sara s Lukem mají první hádku a vypadá to, že tak růžové jako zpočátku to mezi nimi nebude.  7: Otec Scottyho přijíždí za synem a oznámí mu, že ho opustila manželka. Poté Scottymu pošle velmi starý hodnotný komiks, díky kterému získají nějaké peníze pro dítě. Kitty řekne Noře, že končí s chemoterapií. Nora tomu nechce věřit a pak se seznámí s jedním sympatickým motorkářem. Rebece je špatně a pak zjišťuje, že otěhotněla. Robert se střetne se svým nepřítelem. Kitty se rozhodne pokračovat v léčbě, oholí si hlavu a chce začít od začátku...  6: Luke tlačí na Saru, aby už dětem řekla, že s ní chodí. Paige je však nachytá při líbání a vše pochopí. Holly neví, jak vyřešit špatnou finanční situaci firmy. S pomocí Ryana a Rebecy však cestu najde. Kevin se Scottym se konečně dohodnou s kamarádkou na jejich dítě. Kitty s Norou jsou nadšené, když se Tommy vrátí domů zpět z Mexika. Ten poté oznámí, že se s Julií rozvádí a možná přijde o Elisabeth.  5: Všichni Walkerovi, až na Noru, jsou nadšení kouzlem nového Sařina partnera Luca, který však Noru ihned zaskočí tím, že pomáhá Justinovi učit se tango na jeho svatbu. Nora pochopí, že v těchto těžkých chvílích je jeho přítomnost skvělá. Kevin se Scottym nečekaně narazí na dívku, která by jim mohla porodit vysněné dítě. Robert přichystá Kitty romantický program, aby zapomněla na svoji rakovinu. Sara neví, jak dětem říct, že Kitty je nemocná. Děti však všechno pochopí lépe, než by kdokoliv čekal.  4: Kitty se rozhodne, aby ji na první chemoterapii doprovodila Sara, která se právě vrátila z Francie. Ta jí vypráví o historkách jejího románku s francouzským umělcem. Robert vysvětluje médiím jeho rozhodnutí pokračovat v kandidatuře i přes varování Kevina, že ztrácí hlasy. Nora pomáhá Rebece s organizací svatby, což způsobí opět hádku s Holly. Justin bojuje s anatomií a hledá radu u svého profesora, jak zvládnout jeho geniálního spolužáka v laboratoři. Rebeca najde místo pro svou svatbu.  3: Kitty se dozví, že její nádor se šíří tělem a přemýšlí s Norou nad možnostmi léčby. Kevin se tuto hroznou zprávu dozví od svého obchodního nepřítele. Holly se Saulem na dražbě výrobců vína bojují o všechno. Justin na pitvě podpoří svého spolužáka, který se při pohledu na mrtvého sesype. Kitty jde na léčbu a Robert souhlasí, aby se společně s Evanem přestěhovali k Noře domů. Sara přijíždí zpátky...  2: Robert má obavy, protože do médií unikly podrobnosti ohledně jeho nedávného infarktu. Kitty je poslána na onkologii, svěří se se slzami v očích Noře. U doktorky obě zjistí, že Kitty má rakovinu lymfatických uzlin. Kitty je zdrcená a neví, jak to říct Robertovi, který se však nyní zajímá pouze o jeho skandál. Scotty se svěřuje Noře kvůli trápení okolo jejich dítěte. V Ojai Foods přemýšlí Holly se Saulem a Rebecou, jak vyrábět levnější víno. Sual se od Nory dozví o nemoci Kitty.  1: Sara si po internetu hledá nové nápadníky a rozhodne se za prací odcestovat do Francie. Kitty je skleslá ze stavu jejího vztahu s Robertem a skrývá devastující tajemství před rodinou. Nora musí spolupracovat s Holly při přípravě svatební hostinu Justina a Rebecy. Kevin tlačí na Scottyho ohledně rychlé adopce dítěte. Nořina matka Ida se vrací a způsobuje v rodině rozruch. Hostina skončí fiaskem kvůli Justinovu výbuchu kvůli neúspěchu ve škole a kvůli hádce Nory s Holly kvůli dárku.

Pátá řada (2010–2011).

22: Sara šílí ze své svatby, zatímco Kevin se Saulem mají plné ruce přípravy. Nora vyhledává staré věci na svatbu. Luke je zklamaný, když jeho táta nepřijede a viní z toho matku. Pak však zjistí, že jeho otec je na mizině. Kitty zjistí, že je těhotná. Seth však dítě nechce, bojí se o její zdraví. Saul a Jonathan se rozhodnou oženit se. Sara se stará o problémy jiných, jde se projít a narazí na Brodyho, který ji nakonec odvede k oltáři. Pak během hostiny potkává svoji novou sestru Lori-Lynn.  21: Kitty se vrací, aby pomohla Saře, která vyhledá Brodyho a řekne mu, že je její otec a nechce, aby zasahoval do života celé rodiny. On se však vrací a bojuje o Noru, zatímco Nora musí respektovat Sařino rozhodnutí. Olivia se cítí odstrčená, když se Scotty s Kevinem věnují hlavně Danielovi. Justin se stará o Lukovy přátele z Francie, kteří přijeli na rozlučku se svobodou, a potkává tak expřítelkyni Tyler.  20: Nora je smutná, že Brody odjel. Justin jí řekne, že Brody lhal o své krevní skupině a Sara je tedy možná jeho dcera. Nora chce udělat tajný test DNA, který skončí pozitivně. Sara se chystá na svoji svatbu a chce s Norou odjet do Mexika, řeší se předmanželská smlouva a svatební překvapení Luka a Saula se provalí. Kevin a Scotty chtějí dopadnout Michelle a jejich syna Daniela. Scotty se s ní tajně sejde a Kevin vybouchne, což má překvapivý následek - Michelle jim vrátí Daniela.  19: Luke má první sólovou výstavu a nesouhlasí se Sarou, aby prodala jejich dům a koupila nový a větší dům. Scotty narazí na Michelle, jejich bývalou náhradní matku, která potratila a nechce se s ním bavit. Olivia se bojí, že chtějí mít druhé dítě. Kevin se Scottym pak najdou Michelle na letišti LAX, jak odlétá s jejich dítětem. Nora vyzná Brodymu lásku a rozhodne se s ním žít. Poté, co však Justin odhalí jeho lež o možném otcovství Sara díky krevním skupinám, odjíždí a nechává Noru na pospas.  18: Matka Saula a Nory Ida zemřela a rodina se musí postarat o pohřeb. Brody se vrací a Noře pomáhá v těžkých chvílích. Nejhůř smrt Idy nese Justin a Saul. Ida moc dobře věděla, že její syn je gay. Nora se na pohřbu zhroutí. Sara a Luke se neshodují na plánech svatby. Justinovi bude 30 a cítí se osaměle. Scottyho aktivní matka přijíždí na návštěvu a poznává Olivii, která je z ní poněkud v rozpacích.  17: Nora panikaří, když se jí zatoulá Lilly a Justin si z ní utahuje ohledně jejích citů k Brodymu. Bratr Olivie Brian bojuje o opatrovnictví, když zjistí, že ji vychovávají dva gayové. Olivia se přikloní ke Scottymu a Kevinovi a soud to nakonec potvrdí. Sara přemlouvá Kitty, aby obnovila svůj vztah se Sethem. Ten si sice už našel jinou, Kitty to však jen tak nevzdává. A vypadá to, že se jí to vyplácí.  16: Luke nechce dát Paige peníze. To, že si chce koupit podprsenku, však neřekla. Pak zůstane na ocet, když její ctitel vezme na ples jinou dívku. Nora a Sara jedou navštívit Kitty do Washingtonu, dozvídají se, že má zdravotní problémy s kostní dření. Justin si nehodlá připustit, že má možná posttraumatickou poruchu. Kevin a Scotty oficiálně přivítají Olivii do rodiny na velké rodinné oslavě narozenin Evana.  15: Sara vyhledala Brodyho, který volá Noře do rádia a pak přijede k ní domů. Nora se snaží ho udržet dál od rodiny, v noci však spí i se svou fenkou u ní v domě. Pak se mu svěří, že William jí v manželství ubližoval svou nevěrou. Tommy chce zase odjet, s čímž Sara nesouhlasí. Justin pomůže jednomu válečnému veteránovi postavit se zpátky na nohy. Brody odjíždí, ovšem bez své fenky Lilly.  14: Saul se chystá na romantickou schůzku s Jonathanem, která je narušena návštěvou slavného kritika. Vše však skončí šťastně a Saul s Jonathanem se políbí. Luke chystá pro Saru večeři a Justin mu pomůže. Sara však řeší větší problém. Dozvídá se o tajemství zjištěném Rose, že možná není dcerou Williama, ale expřítele Nory Brodyho. William dokonce ani nepodepsal její rodný list. Nora se jí to snaží vyvrátit.  13: Tommy se vrací domů s velkým překvapením, velmi extrovertní snoubenkou Rose, s kterou se rozhodne přestěhovat do LA. Sara s Lukem oznámí den své svatby. Olivia se stává součástí rodiny, ale jsou s ní stále problémy. Justin s Annie zůstávají pouze přáteli i přesto, že se stále milují. Rose vypátrá tajné informace o Noře, které zůstaly až do této doby utajeny...  12: Scotty s Kevinem najdou malou Olivii, po prvním milém setkání však přijde vystřízlivění. David odjíždí do New Yorku, Nora si Holly nastěhuje domů a přesvědčí ji, že je správný čas jet s Davidem. Jonathan usiluje o Saulovo odpuštění. Sara zuří, když zjistí, že Paige se tajně sešla s fotbalistou ze školy. Justin je zproštěn viny, že jako lékař pochybil. Kitty odjíždí s Evanem za dětmi Roberta, což Setha zklame. Nora zjistí, že Wiliam ji předtím, než spolu začali chodit, nechal sledovat.  11: Kevin a Scotty se rozhodnou k adopci. Nora se zúčastní autogramiády Karla, žárlí na fanynky, zatímco Karl má problém vyrovnat se s tím, jak jsou Nora a její děti blízcí. Kitty šílí, když se na veřejnost provalí její vztah se Sethem. Jeho matka to přijme překvapivě dobře. Justin se sblíží s Annie během výjezdů sanitkou. Karl se neudrží a musí odejít z rodinné večeře, opět ve stylu Walkerových.  10: Justin pozve Annie na vánoční rodinnou večeři. Nora se rozhodne odjet na Vánoce s Karlem a to vyústí v souboj Kitty a Kevina, kdo bude hostit vánoční večeři. Sara začíná mít depresi, protože Luke je na služební cestě a děti u Joea. Saul potká svého bývalého přítele, od kterého se nakazil virem HIV. Nakonec se Nora s Karlem vrátí, Kitty pozve i Setha a celá rodina tak stráví Vánoce společně.  9: Kevin se Scottym se usmíří, chtějí adoptovat dítě, ale Kevin má strach ze schůzky s pracovnicí. Navíc se omylem zhulí a je mimo. Kitty pozná v kavárně mladého studenta Setha, který ji sbalí. Skončí spolu ve stejném hotelu jako Nora s Karlem a Sara s Lukem, který odjíždí na pracovní cestu do Šanghaje.  8: Justin si užívá s ženami v restauraci, což Scottyho rozčiluje. Nora je nadšená z rýsujícího se vztahu a pozve Karla na rande. Lukova matka Gabriela přijíždí do města, Sara a Nora jsou z ní nadšené, zatímco Luke jí vidí nerad a nepřijde ani na Norou a Gabrielou připravenou večeři. Nora žárlí na Gabrielu, která Karla moc zaujme. Nakonec Luke matku přijme a Sara si uvědomí, jak skvělý je.  7: Kevina rozčiluje, že všichni se pletou do jeho vztahu se Scottym. Je donucen s ním mluvit a strávit čas, když pomáhají Paige se školní debatou. Nora v rádiu narazí na sympatického doktora Karla. Kitty nabídne Saře, že se s ní pustí do podnikání. Všechno skončí hádkou. Justin bere Holly do nemocnice, samotná Holly dělá velké pokroky, zatímco Justin potkává milou sestřičku Annie.  6: Scotty se přizná Kevinovi k nevěře. Kevin je v šoku a celá rodina tomu nemůže uvěřit. Nejvíce se to dotkne Saula. Sara má obavu o její manželství, aby se nestalo totéž, ale poté řekne Lukovi ano. Jack navrhne Kitty, aby s ním a Evanem odjela na rok do Vietnamu. Kitty zjišťuje, že Jack není pro ni a rozchází se. Justin za barem narazí na Markuse, s kterým Scotty spal. Kevin se rozzuří a způsobí na oslavě ostudu. Pak si uvědomí, že to především on má velký podíl viny na Scottyho úletu.  5: Nora jde na konkurz do rádia, kde narazí na konkurentku, známou doktorku Alex. I díky Kevinově podpoře Nora místo získá. Osamělý Justin navštíví Kitty v Ojai a narazí tu na Jacka, který mu otevře oči. Kitty se brání sexu s Jackem. Sara se ztrapní, když podezřívá Luka z nevěry. Ten ji pak žádá o ruku.  4: Justin se vyspí s Rebecou, která mu řekne, že potřebuje odjet pryč. Holly se zhroutí a prosí Noru o pomoc. Je odvezena do nemocnice, kde ji Rebeca navštíví. Sara si vezme na starost kostýmy na Cooperovo představení a chce tak udělat dojem na ostatní matky. Saul si dělá starosti o svůj vztah, když svému příteli řekne o HIV. Kitty se poprvé líbá s Jackem.  3: Sara je frustrovaná svým věkem a tím, že Lukovi o svém věku lže. Dokonce s Norou jde na schůzku s plastickým chirurgem. Justin na oslavě odhalí, že s Rebecou jsou rozvedení. Kitty odjede na pár dní do Ojai, kde potkává sympatického údržbáře Jacka. Kevin přijede za ní a domluví jí s Jackem večeři. Rebeca mluví s Justinem, po setkání s Holly, která opět ztratí paměť, však opět končí v jeho náručí.  2: Celá rodina se chystá na večírek v rámci kampaně Luka. Sara cítí, že si už nerozumí s dcerou Paige, která se na party opije. Kitty sleduje Noru a podezřívá ji, že má lesbický vztah. Ve skutečnosti však Nora tajila svou práci květinářky. David a Justin pomáhají Holly vzpomenout si na minulost. Kevin se Scottym poskytnou pomoc opuštěnému klukovi a nechtěně si tak s ním vytváří vztah.  1: Po roce a vážné nehodě nastalo u Walkerových mnoho změn: Sara i Luke jsou šťastní, úspěšní v kariéře a plánují se přestěhovat do Paříže; Nora začala pracovat v květinářství; Kevin pomáhá jako právník ohroženým dětem a odmítá jít do nového pokusu o další dítě; Justin se vrací z války a má starosti o Rebecu, tu zde nechal s Holly, která má amnézii; Robert je již rok v kómatu a Kitty se odmítá bavit o ukončení jeho života. Nakonec na naléhání Justina a Nory svolí a udělá konečné rozhodnutí.

Toto je seznam dílů seriálu "Bratři a sestry". Americký televizní seriál "Bratři a sestry" vznikl v roce 2006 pro stanici ABC. Jeho vysílání bylo ukončeno v roce 2011, po odvysílání pěti řad. V České republice byl vysílán opakovaně od 10. září 2011 na stanici Universal Channel, dále pak také na ČT1. Od začátku roku 2013 (uprostřed třetí řady) přesunula Česká televize vysílání premiérových dílů na ČT2.

Diese Episodenliste enthält alle Episoden der US-amerikanischen Dramaserie Brothers & Sisters, sortiert nach der US-amerikanischen Erstausstrahlung. Zwischen 2006 und 2011 entstanden in fünf Staffeln 109 Episoden.


Biografie.

Původ.

Narodila se jako nejstarší potomek a jediná dcera skotského krále Alexandra III. Skotského a jeho první manželky Markéty Anglické, dcery anglického krále Jindřicha III.

Manželství.

Dne 25. července roku 1281 byl v Roxburghu uzavřen sňatek v zastoupení mezi ní a norským králem Erikem II., o rok později odjela dvacetiletá princezna do Norska a byla s třináctiletým králem oddána a korunována norskou královnou. Šlo o politicky motivované manželství - sňatek měl zmírnit napětí mezi Skotskem a Norskem, které vzniklo po uzavření mírové smlouvy mezi oběma zeměmi v Perthu 2. července 1266, v jejímž důsledku muselo Norsko odstoupit Skotsku Hebridy a ostrov Man. Norská strana byla zainteresovaná na obsazení Orknejí a Shettland.  Svatební smlouva zahrnovala rovněž věno 14.000 liber šterlinků, ve čtyřech splátkách v letech 1281–1284. Polovina měla být vyrovnána z příjmů z majetků ve Skotsku. Tyto příjmy byly později předmětem sporu mezi Norskem a Skotskem, neboť placení bylo v roce 1289 zastaveno.  Kromě majetkových záležitostí byla ve smlouvě detailně vypracována i ustanovení o následnických právech dětí z tohoto manželství na skotský trůn v případě, že by král Alexander III. nezanechal žádných právoplatných dědiců a následníků. Tato situace, v roce 1281 pouze hypotetická, skutečně nastala v roce 1286, kdy Alexander zemřel; král Erik II. vznesl jménem své a Markétiny dcery Markéty nárok na skotský trůn a ta byla skutečně v roce 1289 uznána skotskou královnou jako Markéta I. Skotská.  Manželství Markéty a Erika nebylo snadné. Dvacetiletá mladá žena byla provdána za třináctiletého chlapce a na královském dvoře panovala její tchyně Ingeborg Dánská. Podle jedné skotské kroniky se Ingeborg stavěla proti Markétině korunovaci. Jiná skotská kronika líčí, jak se Markéta snažila svého manžela kultivovat a učila ho krom angličtiny a francouzštiny třeba i způsobům stolování.

Potomci.

Z manželství Markéty a Erika se narodilo jediné dítě, dcera:

Smrt.

Markéta zemřela v městě Tønsberg roku 1283, s největší pravděpodobností záhy po narození jejího jediného dítěte, dcery Markéty. Datum její smrti nelze přesně stanovit – kronika "Gesta Annalia" ji klade k datu 9. dubna, zatímco "Lanercostova kronika" uvádí, že se tak stalo mezi 27. a 28. únorem. Rovněž příčina smrti není zcela jasná, předpokládá se, že mohla zemřít na komplikace spojené s porodem, stejně jako na tehdy v Norsku rozšířený mor. Pohřbena byla v katedrále v Bergenu.

Odkaz.

Spolu s Erikem je známa v norské lidové slovesnosti z romantické pověsti "„Kong Eirik og Hugaljod“" o 38 strofách. jež pochází pravděpodobně již ze 13. století.

Markéta Skotská (28. února 1261, Windsor, Anglie – 9. dubna 1283, Tønsberg, Norsko) byla skotská princezna a jako manželka norského krále Erika II. norská královna v letech 1281–1283.

Margrete Aleksandersdotter (* 28. Februar 1261 in Windsor Castle; † 9. April 1283 in Bergen) war eine norwegische Königin. Margarete war das älteste Kind des schottischen Königs Alexander III. und von dessen ersten Ehefrau Margarete von England. Sie wurde in Windsor Castle geboren, als ihre Mutter ihre Eltern, den englischen König Heinrich III. und Königin Eleonore von der Provence besuchte.


Historie.

Nejstarší zmínka o slovanské občině pochází z roku 1233, kdy král Ondřej II. daroval jistému Hudkovi 3 podluží země (Terra Reucha). Občina s názvem Revúca zanikla v roce 1355. Další zmínky o prostoru Liptovských Revúc pocházejí až z 15. století, kdy se osada vzpomíná v souvislosti se zpracováním měděné rudy vytěžené v Špané Dolině. S úpadkem důlní činnosti klesal i význam osady a po skončení těžby v roce 1560 již v obci převládalo zemědělství.  V roce 1625 se v likavském urbáři objevila Nižná a Stredná Revúca. V roce 1671 se objevila zmínka o Velké a Malé Hrickové (Vyšná Revúca), čímž se spojily tři osady později už s názvem Tri Revúce (Revúca, Velká a Malá Revúca) pod jedním panstvím.  Revúckou dolinou vedla stará královská cesta z Krakova přes Liptov a sedlo Veľký Šturec do Banské Bystrice a dále do Budapešti. Obyvatelé obce se proto často živili i jako povozníci nebo pronajímali své koně na překonání stoupání přes Šturec. Po výstavbě nové silnice z Ružomberka do Banské Bystrice přes Donovaly a výstavbě Košicko-bohumínské železnice a úzkokolejné tratě Ružomberok – Korytnica kúpele tento způsob obživy ztratili.  První polovina 20. století byla v obci ve znamení vystěhovalectví, zejména během krizových let obyvatelé odcházeli do Evropy a Severní Ameriky. Během druhé světové války se obyvatelstvo aktivně zapojilo do Slovenského národního povstání, kdy se obec stala důležitou zásobovací trasou povstalců a byla bombardována a obsazena fašisty až do jejího osvobození Rudou armádou 4. dubna 1945. Revúčané v padesátých letech 20. století v důsledku industrializace pracovali zejména v průmyslových podnicích ve městech Ružomberok, Liptovský Mikuláš a Banská Bystrica. V sedmdesátých letech pak došlo k vybudování nové školy, požární zbrojnice, ale i lyžařského svahu.

Partnerské obce.

Chlebičov,Česko

Liptovské Revúce jsou obec na Slovensku v okrese Ružomberok. V roce 2017 zde žilo 1 543 obyvatel. První písemná zmínka o obci pochází z roku 1233.

Liptovské Revúce (bis 1927 slowakisch „Nižná, Prostredná a Vyšná Revúca“ oder „Tri Revúce“; ungarisch "Háromrevuca") ist eine Gemeinde im Okres Ružomberok innerhalb des Žilinský kraj in der Slowakei mit etwa 1600 Einwohnern.


Obsah opery.

První jednání.

Opera začíná v dubnu 1789 v pařížském domě markýze de la Force. Na ulicích probíhají lidové nepokoje, které zakrátko vyústí ve Velkou francouzskou revoluci. Do markýzova pokoje přichází jeho syn a vyjadřuje strach o svou bojácnou sestru Blanku, která uvázla v kočáře uprostřed bouřícího se davu. Blanka nakonec přijíždí a událost se snaží zlehčovat. Když se ale při odchodu z místnosti vyleká postavy sloužícího, vyjde najevo, že to pro ni byla ve skutečnosti děsivá příhoda. Blanka se vrací k otci a svěřuje se mu, že má v úmyslu vstoupit do karmelitánského kláštera.  Proměna: Klášter karmelitek v Compiègne o několik týdnů později. Blanka je přijata nemocnou převorkou – paní de Croissy. Ta jí nejprve vysvětluje, že klášter má sloužit jako místo modliteb, a nikoliv jako úkryt před světem. Je ale dojata její upřímností, a proto ji do kláštera přijme. Blanka přijme řádové jméno sestra Blanka od Kristovy úzkosti.  Blanka a další novicka Konstancie spolu při práci hovoří o strachu ze smrti.  Paní de Croissy umírá v bolestech ve své cele. Přivolaný lékař jí už nemůže pomoci. Paní de Croissy si tedy nechá přivolat Blanku, žehná jí a svěřuje ji do péče matce Marii. Pak v bolestech a s hrůzou ze smrti umírá.

Druhé jednání.

Blanka a Konstancie se v noci modlí u zemřelé převorky. Blanky se zmocní strach a hrůza ze smrti a chce utéci z kaple. Setká se ale s matkou Marií, která ji utěšuje. Konstancie mluví s Blankou o kruté smrti převorky a uvažuje o tom, proč tak zbožná žena měla tak bolestiplný skon. Vyslovuje myšlenku, že člověk neumírá pro sebe, ale pro druhé a že matka představená na sebe vzala utrpení, které jiným smrtelníkům umožní zemřít v pokoji. Konstancie by si také velmi přála, kdyby se novou představenou stala právě matka Marie.  Představenou je jmenována paní Lidoine, která při své první řeči k sestrám zdůrazňuje pokoru a skromnost.  Do kláštera se ohlašuje návštěva. přichází rytíř de la Force a chce mluvit se svou sestrou. Vzhledem k okolnostem je mu rozhovor výjimečně povolen. Rytíř sděluje sestře, že odchází ze země a žádá Blanku, aby odešla z kláštera zpět ke starému otci, který ji nyní potřebuje. Blanka ale odmítne.  Postup revolučních událostí dospěl k tomu, že jsou zakázány bohoslužby. Kněz žehná po poslední mši sestrám a matka Marie uvažuje o tom, že možná všechny zemřou mučednickou smrtí. Paní Lidoine ji ale upozorňuje na to, že mučednickou smrt si nelze zvolit, ta je možná pouze v důsledku rozhodnutí Božího.  Do kláštera přicházejí dva komisaři a sdělují sestrám, že se klášter ruší a že jej musí opustit jako svobodné občanky. Jeden z komisařů sděluje matce Marii, že je bývalým ministrantem a varuje ji před udavači. Slibuje jí, že učiní vše pro to, aby se sestry dostaly bezpečně ven. Jedna ze sester předává sestře Blance sošku Jezulátka, která má být zachráněna, aby ji ukryla. Když se zvenčí ozve křik davu, Blanka se vyleká a sošku upustí. Ta se rozbije. Sestry jsou vyděšeny tímto zlým znamením.

Třetí dějství.

Sestry se sešly ve zničené kapli v nepřítomnosti matky představené. Matka Marie je vybízí k tomu, aby složily slib mučednické smrti. Ten ale musí být jednomyslný. při tajném hlasování je jeden hlas proti. Sestry jsou přesvědčeny, že to je hlas Blanky. Konstancie ale prohlašuje, že to byla ona a že chce svůj hlas změnit. Blanka ve strachu z života i ze smrti uprchne. Ostatní sestry se převlékají do civilních šatů a jsou vojáky vyvedeny z kláštera.  Blanka žije v domě svého otce. Ten byl ale před několika týdny popraven a Blanka je nucena zde pracovat jako služka. Najde ji zde matka Marie a nabízí jí, že ji odtud odvede zpět k sestrám. Blanka je v novém prostředí vyděšená a nešťastná, návrat k sestrám ale odmítá.  Sestry byly zatčeny proto, že se odmítly vzdát své víry. Ve vězení opět hovoří o mučednické smrti a paní Lidoine se k jejich slibu připojuje.  Na ulici se matka Marie setká s knězem. Dozvídá se od něho, že sestry byly odsouzeny k smrti. Marie chce s nimi také zemřít, ale kněz ji upozorňuje, že mučednickou smrt si nelze zvolit. Ta je možná pouze z Boží vůle.  U gilotiny na Náměstí Revoluce dav očekává další popravu. Sestry karmelitky v čele s paní Lidoinií přicházejí a zpívají Salve Regina. Postupně jsou odváděny ke gilotině a sborový zpěv se tenčí. Nakonec zpívá už jen samotná Konstancie. Tu z davu vystoupí Blanka a připojuje se ke Konstancii a stává se poslední popravenou.

Dialogy karmelitek (ve francouzštině Dialogues des Carmélites) je opera o třech dějstvích Francise Poulenca. V roce 1953 vyhledal Poulenca Guiido Valcarenghi z nakladatelství Casa Ricordi a pověřil ho napsáním baletu pro operní dům "La Scala" v Miláně. Když Poulenc námět odmítl s tím, že je nudný a neispirativní, nabídl Valcarenghi místo baletu scénář od Georgese Bernanose, podle novely "Die Letzte am Schafott" (Poslední na popravišti) od Gertrudy von le Fort. Historický příběh se odehrává v karmelitánském klášteře v Compiègne za Francouzské revoluce. Poprvé byla opera publiku představena v italské verzi v "la Scale" 26. ledna 1957; původní francouzská verze měla premiéru 21. června 1957 v pařížském "Théâtre National de l'Opéra" (současná "Opéra national de Paris").

Dialogues des Carmélites (it. "Dialoghi delle Carmelitane", dt. "Gespräche der Karmelitinnen") ist eine tragische Oper in drei Akten mit zwölf Bildern aus dem Jahr 1956 von Francis Poulenc, die er als Auftragswerk für die Mailänder Scala komponierte. Das Libretto beruht auf dem gleichnamigen Bühnenstück von Georges Bernanos, das wiederum die Novelle "Die Letzte am Schafott" von Gertrud von Le Fort zum Vorbild hatte. Die Uraufführung fand in italienischer Übersetzung am 26. Januar 1957 in Mailand statt und war ein großer Erfolg. Die erste Aufführung in der französischen Originalsprache erfolgte am 21. Juni 1957 in der Pariser Oper. Das Werk behandelt die Ereignisse im Karmelitinnenkloster von Compiègne bis zur Hinrichtung der 16 Karmelitinnen durch die Guillotine am 17. Juli 1794 in Paris.


Život a kariéra.

Daniel Pink vyrůstal na předměstí Bexley v americkém Ohiu. Vystudoval Bexley High School. Bakalářský titul získal na Northwestern Univeristy a titul J.D. (Juris Doctor) na Yale Law School – zde jako šéfredaktor vedl Yale Law & Policy Review.  Právnické praxi se nevěnoval, pracoval na několika ekonomických a politických pozicích, v letech 1995 až 1997 pracoval jako asistent pro ministra práce Roberta B. Reicha. Působil jako autor projevů (speechwriter) viceprezidenta Al Goreho.  Od roku 1997 je na volné noze. Věnuje se psaní knih a článků a přednáší o tematice managementu a obchodu. Připravuje nebo připravoval analýzy obchodních trendů pro CNN, CNBC, ABC nebo NPR. Poradenství poskytuje velkým společnostem i start-upům.  Daniel Pink je ženatý a má tři děti. Žije ve Washingtonu D.C.

Knihy.

Daniel Pink je autorem řady publikací. Tři knihy byly přeložené do češtiny. „Pohon: Překvapivá pravda o tom, co nás motivuje“ vydalo v roce 2011 nakladatelství Anag. Knihy „Prodávat je lidské: Překvapivá pravda o tom, jak ovlivňujeme ostatní“ a „Kdy: Věda a umění dokonalého načasování“ vyšly v nakladatelství Jan Melvil Publishing.

Pohon.

Kniha „Pohon: Překvapivá pravda o tom, co nás motivuje“ se zabývá tajemstvím výkonu a uspokojení v práci, ve škole i doma. Pink říká, že lidskou potřebou je řídit si své životy, učit se a vytvářet nové věci. Odkazuje na čtyři desetiletí trvající výzkum o lidské motivaci a upozorňuje na rozpor mezi vědeckými poznatky a praxí a jak tento nesoulad ovlivňuje všechny stránky našeho života. Ukazuje, že i když metoda cukru a biče úspěšně fungovala ve dvacátém století, v dnešní době je to způsob, jak lidi nemotivovat.

Prodávat je lidské.

Kniha „Prodávat je lidské: Překvapivá pravda o tom, jak ovlivňujeme ostatní“ vyšla česky v roce 2013. Hned po svém vydání se v Americe stala bestsellerem, a to v žebříčcích periodik New York Times, Wall Street Journal nebo Washington Post.  Kniha odhaluje sílu prodejních schopností, kterou podle autora používají všichni, nejen obchodníci. Podle statistik úřadů práce jsou jeden z devíti Američanů, jeden z osmi Japonců a 13 % Evropanů zaměstnáni v prodeji. I když lidé nepracují přímo v prodeji, přes dvě třetiny z nich tráví alespoň nějaký časový úsek dne přesvědčováním druhých – vyplynulo to z průzkumu, jehož se účastnilo 7 000 respondentů a o který se autor v knize opírá. Pink konstatuje, že tradiční způsoby prodeje jsou minulostí. Pro úspěch jsou nezbytné nové schopnosti a dovednosti, které v knize představuje, přináší nový pohled na umění prodeje, podpořený poznatky sociologie a psychologie.

Kdy.

V knize „Kdy: Věda a umění dokonalého načasování“ Daniel Pink odhaluje, proč je pro správné podání výkonu nebo pro klíčové rozhodnutí důležité správné načasování. Vysvětluje, proč se lidé dělí na skřivany a sovy a méně známé třetí ptáky, proč jsou pauzy tak blahodárné pro naši efektivitu, jak se během dne a života mění naše nálada nebo zda je lepší jít na pohovor první nebo poslední v řadě.  Správné načasování považuje za umění. Základ jeho poznatků vychází z výzkumů v oblasti psychologie, biologie a ekonomie. Výsledkem je poznání, jak rozpoznat biorytmy a optimálně je používat. Ukazuje také, jak naplánovat přestávky, aby opravdu zlepšily výkon, či jak odhalení skrytých vzorců běžných dní zajistí ideální rozvrh dne.  Kniha se stala bestsellerem podle žebříčků New York Times, USA Today, Washigton Post nebo Publishers Weekly.

Daniel H. Pink (* 1964) je americký novinář a autor knih zaměřených na management, prodej nebo pracovní výkon. Zabývá se popularizací poznatků psychologie, kognitivních a behaviorálních věd a jejich aplikací v managementu a proměnu manažerských přístupů. Je zastáncem vedení lidí založeného na vnitřní motivaci a autonomii pracovníků. Jeho knihy byly přeloženy do 33 jazyků, včetně češtiny. Píše články pro The New York Times, Harvard Business Review, Fast Company nebo Wired. V roce 2011 byl v žebříčku Thinkers50 zařazen mezi 50 nejvlivnějších management myslitelů světa. Za svou práci obdržel několik cen a čtyři z jeho knih byly zařazeny mezi bestsellery The New York Times.

Daniel „Dan“ H. Pink (* 1964) ist ein US-amerikanischer Schriftsteller, der vor allem durch das Buch "A Whole New Mind" bekannt wurde.


Politika.

Runciman byl poprvé zvolen jako člen anglického parlamentu v doplňujících volbách do zastupitelstva pro Oldham v roce 1899. Ve volbách porazil konzervativce Jamese Mawdsleyho a Winstona Churchilla. Po volbách Runciman vzkázal Churchillovi: „"Don't worry, I don't think this is the last the country has heard of either of us.". "Následující volby v roce 1900 stál Runciman znovu proti Churchillovi a prohrál.

Runcimanova mise.

Od politické kariéry se Runciman v roce 1938 odpoutal, když ho premiér Spojeného království Chamberlain poslal do Československa, aby zjistil, jaká je situace mezi československou vládou a sudetoněmeckými obyvateli v Sudetech. Na začátku své mise se přikláněl k švýcarskému modelu a preferoval pro Sudety autonomii v rámci Československa. Avšak kvůli propagandě podporované Hitlerovým Německem většina Němců chtěla, aby se sudetoněmečtí obyvatelé stali součástí Třetí říše. Runciman ve své konečné zprávě tento návrh podpořil, čímž podpořil tehdejší politiku appeasementu. Toto prohlášení vedlo k podepsání Mnichovské dohody.  Walter Runciman referoval britské vládě:

Rodina.

Walter Runciman z Doxfordu si vzal Hildu, dceru Jamese Cochrana Stevensona, v roce 1898. Měli dva syny a tři dcery. Jejich dcera Margaret Fairweather (vdaná za Douglase Fairweathera, který založil Air Movements Flight v roce 1942, později byla jeho spolupracovnicí) byla první ženou létající na Spitfirech a byla jedna z osmi pilotek vybraných Pauline Gowerovou, aby se přidaly k Air Transport Auxiliary. Margaret se zabila v roce 1944 při přistávání Proctoru. Jejich druhý syn, Sir Steven Runciman, byl historikem. Lord Runciman z Doxfordu zemřel v listopadu 1949 ve věku 78 let a byl pohřben se svým nejstarším synem Walterem. Jeho manželka zemřela v roce 1956 v 87 letech.

Walter Runciman, 1. vikomt Runciman z Doxfordu (19. listopadu 1870 – 14. listopadu 1949) byl britský vikomt a politik. V srpnu a září roku 1938 vedl diplomatickou misi Velké Británie do Československa, která měla zprostředkovat jednání mezi Sudetoněmeckou stranou a československou vládou (tzv. Runcimanova mise). Jeho synem byl britský historik Steven Runciman.

Walter Runciman, 1. Viscount Runciman of Doxford (* 19. November 1870 in South Shields; † 14. November 1949) war ein britischer Politiker. Als langjähriges liberales Mitglied des House of Commons war er mehrfach Minister in verschiedenen britischen Regierungen.


Děj.

Příběh o zakázané lásce, sociálních vztazích různých společenských vrstev, střetávání katolické víry a ateismu začíná v Oxfordu roku 1925. Charles Ryder je mládenec ze střední třídy, který sem přišel studovat historii, ale zajímá se hlavně o umění a malování. O něj se však začne zajímat šarmantní a provokativní Sebastian Flyte, který pochází z aristokratické rodiny Marchmainových. Charles nadšeně uvítá Sebastianovo pozvání do jeho světa privilegovaných radostí i do výstavního rodinného sídla Brideshead. Seznámí se s jeho sestrou Julii a společně tráví radostné léto v Brideshead, až do příjezdu lady Marchmainové. Té se velmi příčí synův nevázaný život, je pro ni černou ovcí rodiny (jejími členy jsou také starší bratr Bridey a mladší sestra Cordelia).  Sebastian odmítá matčinu bigotní katolickou výchovu. Spolu s Charlesem a Julií se vydá do Benátek navštívit otce, který lady Machmainovou opustil a žije tam se svou milenkou Carou. V Benátkách trojice opět pocítí uvolnění. Jednou se však Sebastian stane svědkem náhlého sblížení Charlese s Julií, jeho city k Charlesovi jsou raněny a radostné období končí. Film ve své půli přechází z romantické do dramatičtější, potemnělé polohy. Po návratu do Oxfordu se Charles marně snaží urovnat narušené přátelství se Sebastianem, který své deprese utápí v alkoholu. Lady Machmainová odmítá připustit vztah své dcery s Charlesem coby neurozeným ateistou a oznámí Juliino zasnoubení s Rexem Mottramem. Charles je vykázán z Brideshead.  Děj pokračuje o čtyři roky později, kdy se Charles seznámí s Celií, svou budoucí ženou. Lady Machmainová ho požádá, aby přivedl Sebastiana z Maroka, kam utekl. Charles se tam vydá a najde jej nemocného, neschopného cesty a odmítajícího návrat. Lady Machmainová tak umírá, aniž by ještě znovu Sebastiana spatřila.  Po dalších letech už je Charles žádaným malířem, chystá výstavu svých obrazů a znovu se setká s Julií. Dají volnost dosud omezovaným vzájemným citům, Charles opustí Celii a s Julií se vrátí do Brideshead. Rex je ochoten se Julie vzdát výměnou za jiné hodnoty. Její odjezd s Charlesem je však odvrácen náhlým příjezdem těžce nemocného lorda Machmaina, který se vrátil do rodinného sídla zemřít. Na smrtelné posteli se smíří s katolicismem. Stejně tak i Julie ustoupí rodinné tradici a matčině zakořeněné výchově, zůstane na Brideshead a Charles odchází sám.  Příběh končí v roce 1944, kdy se Charles Ryder ještě jednou vrací na Brideshead oživit své vzpomínky. Tentokrát je zde s vojenskou posádkou, která se chystá k vylodění v Normandii.

Návrat na Brideshead (v anglickém originále "Brideshead Revisited") je britské filmové drama z roku 2008. Natočil je režisér Julian Jarrold podle stejnojmenné románové předlohy z pera Evelyna Waugha. Film je druhou adaptací románu, po jedenáctidílném seriálu z roku 1981 s Jeremy Ironsem v hlavní roli. Scénář filmu napsali Andrew Davies a Jeremy Brock.

Wiedersehen mit Brideshead ist ein britischer Spielfilm aus dem Jahr 2008. Nach der mehrteiligen Fernsehproduktion von 1981 handelt es sich um die zweite Verfilmung des gleichnamigen Romans von Evelyn Waugh.


Život.

Kubala se narodil dne 26. ledna 1906 v Lakšárské Nové Vsi, dnes okres Senica. Studoval na učitelském ústavu v Modré. Působil jako učitel v Smolenicích, Kútech a Uhorské Nové Vsi. V roce 1934 se stal ředitelem školy ve Varíně. V listopadu 1938 se stal aktivním členem Hlinkovy gardy a později jejím místním velitelem. V roce 1939 byl jmenován ředitelem školy v Bratislavské Rači, působil na hlavním velitelství HG. V roce 1941 se stal šéfredaktorem novin Gardista.  Po salcburských jednáních se stal 30. července 1940 zástupcem velitele Hlinkovy gardy a zároveň náčelníkem jejího štábu. Udržoval blízké kontakty s německým poradcem pro HG Viktorem Nagelerem. Přestože neovládal německý jazyk, rychle se stal oddaným obdivovatelem německého národního socialismu a spolu s Tukou a Alexandrem Machem představoval ukázkového přívržence zavedení nacistické politiky na Slovensku. V důsledku konfliktů s Jozefem Tisem byl 20. května 1942 zbaven funkce. Ve funkcí zástupce velitele HG ho nahradil Karol Danihel. Kubala pak krátce pracoval jako učitel.  Po vypuknutí SNP byl Mach kritizován za podíl na vzniku povstání a 5. září odvolán z funkce. Kubala byl od 7. září 1944 náčelníkem štábu Hlavního velitelství Hlinkovy gardy. Jelikož od téže doby nebyl do konce války na post šéfa HG jmenován nikdo (de iure jím byl Tiso), Kubala se stal de facto jejím nejvyšším velitelem. Zároveň se 11. října 1944 stal vedoucím bezpečnostního odboru ministerstva vnitra. Kromě Hlinkovy gardy velel i jednotkám Pohotovostních oddílů HG, domobrany, ÚŠB, policie, četnictva, finanční stráže apod. Jednotky pod jeho velením úzce spolupracovaly s německými okupačními silami, gestapem a SS při perzekucích a pronásledování povstalců, partyzánů a ostatních pro nacisty nežádoucích osob. Nesl odpovědnost na uskutečnění několika masových poprav a válečných zločinů. Od prosince 1944 plně spolupracoval s německými orgány, byl označen za nejpovolanější osobu soustřeďující výkonnou moc na Slovensku a nástroj provádění německých příkazů.  V důsledku postupného ústupu německých vojsk z území Slovenska zorganizoval ústup kolaborantských vojsk. Vzdal se do rukou amerických jednotek v jižních Čechách, nedaleko Strakonic. Následně byl předán československým orgánům.  Národní soud ho 4. srpna 1946 odsoudil k trestu smrti za zločiny proti lidskosti. Dne 28. srpna 1946 byl popraven zastřelením.

Otomar Kubala (26. ledna 1906, Lakšárska Nová Ves – 28. srpna 1946, Bratislava) byl příslušník radikálního pravicového křídla HSLS, náčelník štábu, později zástupce velitele Hlinkovy gardy, po vypuknutí SNP získal pravomoci hlavního velitele Hlinkovy gardy.

Otomar Kubala (* 26. Januar 1906 in Lakšárska Nová Ves; † 28. August 1946 in Bratislava) war ein slowakischer Lehrer, Journalist und als Politiker der Ludaken bedeutender Angehöriger von deren radikalem Flügel. Kubala war Stabschef und später Stellvertretender Oberbefehlshaber der Hlinka-Garde.


Biografie.

Ve 30. letech 20. století byl představitelem mladé generace Hlinkovy slovenské ľudové strany. Podílel se za ni na vypracování návrhu na autonomii Slovenska, který byl publikován roku 1938 u příležitosti 20. výročí Pittsburské dohody. V této době zastával Sokol post generálního tajemníka Hlinkovy slovenské ľudové strany. V návrhu na autonomii Slovenska, podaném v červnu 1938, jehož autorem byl Sokol, se předpokládaly široké pravomoci slovenských orgánů. Historik Jan Rychlík tento návrh označuje za daleko radikálnější než předchozí koncept autonomie z roku 1930. Jeho aplikace by přetvořila Československo ve volnou federaci s prvky konfederace. Slovensku se v něm přiznávala faktická mezinárodněprávní subjektivita, počítalo se se zákazem majorizace. Centrální rozpočet měl navíc kompenzovat údajné poškození Slovenska dosavadní celní politikou.  V parlamentních volbách v roce 1935 získal mandát v Národním shromáždění za Autonomistický blok, jehož vznik iniciovala Hlinkova slovenská ľudová strana. Poslanecké křeslo si oficiálně podržel do zrušení parlamentu roku 1939. Profesí byl generálním tajemníkem strany. Podle údajů z roku 1935 bydlel v Bratislavě.  V září 1938, kdy již eskalovalo mezinárodní napětí mezi nacistickým Německem a Československem, apelovali Sokol a Jozef Tiso v dopise z 20. září 1938 na prezidenta republiky Edvarda Beneše, aby slovenskou otázku řešil na základě návrhu autonomie z června 1938. 22. září Beneš reagoval příslibem rozšíření pravomocí zemských sněmů a zavedení proporcionality při zastoupení Slováků ve vysokých státních funkcích.  Po Mnichovu se v říjnu 1938 podílel za HSĽS na dojednávání Žilinské dohody coby společné platformy slovenských stran ve prospěch autonomie a byl jedním ze signatářů její finální verze. Následně byl zpravodajem ústavněprávního výboru Národního shromáždění při projednávání Ústavního zákona o autonomii Slovenské země. Po jeho přijetí byl v prosinci 1938 zvolen ve volbách do Sněmu Slovenskej krajiny. Na první schůzi autonomního slovenského sněmu se stal jeho předsedou. Jan Rychlík označuje v této době Martina Sokola za umírněného politika, jehož nástup do funkce předsedy slovenského zákonodárného sboru vyvolal dočasné naděje centrální vlády na stabilizaci státoprávních poměrů druhorepublikového Česko-Slovenska.  Sokol krátce působil v březnu 1939 jako ministr autonomní vlády Karola Sidora coby ministr vnitra. Během několika dnů ale nastalo vyvrcholení politické a státoprávní krize. 14. března 1939 podal Jozef Tiso na neveřejném zasedání Sněmu Slovenskej krajiny zprávu o svém jednání v Německu. Vláda Karola Sidora podala demisi a Martin Sokol narychlo sepsal návrh zákona o vyhlášení samostatného slovenského státu, který byl pak sněmem jednomyslně přijat. Česko-Slovensko zaniklo. Jan Rychlík se domnívá, že Sokol, stejně jako další umírnění ľudáci, hlasovali v březnu 1939 pro slovenskou samostatnost spíše s pocitem, že jde o jediný možný krok zabraňující maďarské okupaci Slovenska, než s aktivní snahou rozbít česko-slovenský stát.  Po vzniku tzv. slovenského štátu byl nadále předsedou slovenského sněmu. V rámci slovenského režimu patřil k umírněnějším činitelům, který se inspiroval Andrejem Hlinkou spíše než nacistickými vzory. Během existence slovenského státu spolupracoval s domácím odbojem a představoval nadále předáka centristické opoziční frakce ľudáků. V srpnu 1943 se zúčastnil tajné schůzky, kterou uspořádal Vavro Šrobár na chatě Martina Mičury poblíž Bytče. Zde se neformálně setkali představitelé odboje i oficiálních míst slovenského státu a vypracovali memorandum zaslané československému exilu do Londýna. Po obnovení Československa byl v roce 1947 odsouzen Národním soudem na pět let. V roce 1949 se ale po amnestii dostal na svobodu. Politicky se již neangažoval.

Martin Sokol (3. listopadu 1901 Medzibrod – 16. prosince 1957 Banská Bystrica) byl československý politik, poslanec Národního shromáždění republiky Československé za HSĽS, respektive za alianci Autonomistický blok, a ministr vnitra autonomní slovenské vlády během Druhé republiky.

Martin Sokol (* 9. November 1901 in Medzibrod; † 16. Dezember 1957 in Banská Bystrica) war ein slowakischer und tschechoslowakischer Politiker und Rechtsanwalt. Im März 1939 war er für kurze Zeit Innenminister der autonomen Slowakei innerhalb der Tschecho-Slowakischen Republik. Nach der Ausrufung des Slowakischen Staates wurde er Parlamentspräsident.


Biografie.

Narodil se ve městě Bachmut v Rusku. V roce 1922 se přestěhoval s rodinou do Białystoku v Polsku. Studoval střední školu v Polsku a Vilniuskou univerzitu. V roce 1941 žil v Japonsku a téhož roku přesídlil do dnešního Izraele. Absolvoval kurzy v managementu, dopravě a ekonomii v britské armádě, ve Francii a Spojených státech. V letech 1941–1946 sloužil v britské armádě, později od roku 1948 v izraelské armádě. Byl zakladatelem a velitelem vojenské školy pro organizaci a řízení, vedl armádní odbor policejní disciplinární. V roce 1953 byl propuštěn z aktivní služby s hodností podplukovníka (Sgan Aluf).

Politická dráha.

Od roku 1953 byl členem strany Všeobecní sionisté a Liberální strany. Od roku 1953 zastával vysoké úřednické pozice na ministerstvu dopravy, v letech 1954–1964 byl generálním ředitelem Izraelských drah. V letech 1964–1967 řídil podnik "Vered", který byl pobočkou stavební společnosti Rassco. V letech 1968–1977 byl generálním ředitelem firmy na export citrusů. Od roku 1976 působil jako místopředseda ústředního výboru Liberální strany a vedoucí jejího analytického oddělení.  V izraelském parlamentu zasedl poprvé po volbách v roce 1977, do nichž šel za Likud. Byl členem výboru pro vzdělávání a kulturu, výboru pro jmenování rabínských soudců, výboru pro ústavu, právo a spravedlnost, výboru pro zahraniční záležitosti a obranu, výboru pro imigraci a absorpci a výboru finančního. Předsedal podvýboru pro energetické zásoby, podvýboru pro marketing potravin živočišného původu, podvýboru pro používání speciálních vlakových vagonů a podvýboru pro daňové úniky v zemědělství. Ve volbách v roce 1981 obhájil mandát poslance. Stal se předsedou Knesetu. Ve volbách v roce 1984 nebyl zvolen. V letech 1985–1986 pak zastával post předsedy "Veřejného výboru pro ozdravění ekonomiky" a v roce 1987 se stal předsedou "Fondu pro bezpečnost Izraele".

Menachem Savidor (: מנחם סבידור, rodným jménem Menachem Chodorovskij, מנחם חודורובסקי, žil 2. srpna 1917 – 2. listopadu 1988) byl izraelský důstojník, politik a poslanec Knesetu za stranu Likud.

Menachem Savidor (* 20. August 1917 in Bachmut, Ukraine; † 2. November 1988 in Tel Aviv) war ein israelischer Politiker, der zeitweise auch Präsident der Knesset war.


Historie.

August Sedláček v roce 1882 publikoval článek, v němž na základě jazykové podobnosti na Úhošť situoval Wogastisburg. Od té doby je jedním z často zmiňovaných míst, kde se v roce 631 nebo 632 mohla odehrát bitva mezi Sámovým kmenovým svazem a Franskou říší. Podobného názoru jako Sedláček byli později např. Václav Novotný (1912), Lubor Niederle (1919), Rudolf Käubler (1937) či Gerard Labuda (1949). Vrcholová plošina byla osídlena od neolitu, ale existence pravěkého ani raně středověkého hradiště na Úhošti nebyla potvrzena. Z období sedmého až desátého století nebyly nalezeny žádné artefakty, které by osídlení lokality v této době potvrdily. Nedaleko Úhoště byly nalezeny důkazy pro existenci hradiště na vrchu Rubín u Podbořan.

Přírodní poměry.

Nadmořská výška samotného vrchu je 593 m n. m. Geomorfologicky spadá do celku Doupovské hory, okrsku Jehličenská hornatina a podokrsku Martinovská hornatina. Náhorní plošina má tvar obdélníku a rozlohu zhruba 82 ha. Ročně zde spadne asi 300 mm srážek.

Geologie.

Podloží je tvořeno horninami severovýchodního okraje třetihorního neovulkanického komplexu Doupovských hor. Úhošť je tvořen pěti ukloněnými polohami příkrovů čedičových hornin (leucitit, bazanit, tefrit a čedič). Střídají se s měkčími polohami tufů a tufitů. Svahy jsou pokryty čtvrtohorními kamenitohlinitými sedimenty, které místy tvoří souvislá suťová pole. Dnes vystupuje Úhošť jako nápadná tabulová hora, která byla ze všech stran oddělena erozí vodních toků. Od komplexu Doupovských hor je oddělena údolím Donínského potoka.  Hora Úhošť představuje relikt samostatného vulkanického tělesa. Při třetihorní činnosti doupovského vulkanického komplexu vznikla hora Úhošť na okraji lávového proudu čedičových hornin. Tento relikt je tvořen sekvencí devíti různých lávových proudů. Pořadí výlevu bazaltických hornin dokládá složitost magnetického krbu.

Flóra.

V oblasti Úhoště se vyskytuje zhruba 560 cévnatých rostlin. K nejcennějším rostlinným formacím patří stepi, travnaté porosty stepního charakteru a lesostepi. V těchto formacích se nachází mnoho zvláště chráněných rostlin – tařice skalní ("Aurinia saxatilis"), bělozářka liliovitá ("Anthericum liliago"), hvozdík sivý ("Dianthus gratianopolitanus"), pětiprstka žežulník ("Gymnadenia conopsea"), koniklec luční český ("Pulsatilla pratensis subsp. bohemica"), několik druhů kavylů ("Stipa sp."). Vzácný je kavyl olysalý ("Stipa smirnovii"). V listnatých lesích a křovinách roste kruštík širolistý pravý ("Epipactis helleborine"), lilie zlatohlávek ("Lilium martagon"), plamének přímý ("Clematis recta"), a medovník velkokvětý ("Melittis melissophyllum").

Fauna.

Úhošť je velmi významná zoologická lokalita. Hnízdí zde výr velký ("Bubo bubo"), vyskytuje se ještěrka obecná ("Lacerta agilis"), ještěrka živorodá ("Zootoca vivipara"), slepýš křehký ("Anguis fragilis"), užovka hladká ("Coronella austriaca"), užovka obojková ("Natrix natrix") a zmije obecná ("Vipera berus"). Můžeme zde nalézt i významné bezobratlé živočichy: oblovka drobná ("Cochlicopa lubricella") a drobnička ("Pupilla triplicata").

Úhošť je vrch v Doupovských horách a národní přírodní rezervace rozkládající se na tomto vrchu. Ochrana území byla vyhlášena v roce 1974. Rozkládá se zhruba 1,5 až 3 km jihozápadně od města Kadaň. Důvodem je ochrana tabulovitého kopce význačné geologické stavby a přirozených lesních, lesostepních a stepních společenstev na jeho svazích. Péčí o území je pověřena správa CHKO Labské pískovce.

Úhošť (deutsch "Burberg") ist ein Berg im Duppauer Gebirge (Doupovské hory) in Tschechien. Wegen seiner Steppenvegetation und des besonderen geologischen Baues ist der Berg 1974 zum Nationalen Naturreservat ("národní přírodní rezervace") erklärt worden.


Poloha a charakteristika.

Obec leží v údolí řeky Papradnianky v Javorníkách, ve vzdálenosti cca 15 kilometrů od okresního města Považské Bystrice. Součástí obce je několik odlehlých horských osad pod hlavním hřebenem pohoří, severozápadně od obce, zejména osada Podjavorník.  Obec Papradno patří mezi největší obce v okrese Považská Bystrica.

Dějiny.

První písemná zmínka o obci Papradno pochází z roku 1525 a v té době obec patřila pod feudální panství Bytča. Katastr obce Papradno vznikl v 15. století oddělením od katastru Veľká Jasenica. Osidlování obce probíhalo pomalu, v 14. a 16. století probíhalo zejména díky valašské kolonizaci. Na tuto kolonizaci se dodnes zachovala památka ve formě znaku obce. Ve znaku můžeme vidět berana stojícího na pažitu. Tento symbol obce se používá již od roku 1757. Postupným osídlováním Papradna se začaly vytvářet i kopaničářské osady. Z nejvýznamnějších můžeme jmenovat osadu Podjavorník, Majer nebo Podhúboč. V roce 1649 došlo k radikálnímu zhoršení sociální situace v obci a to zejména kvůli působení hraběnky Biháryové, která dostala celou obec i její katastr do pronájmu. Tato situace trvala až do roku 1848, kdy se Papradno vymanilo z poddanství. Pak se začalo v obci intenzivněji rozvíjet zemědělství, chov dobytka, různé řemeslnické činnosti a podobně. Protože Papradno leží v horské oblasti, zemědělství se zde příliš nedařilo a lidé byli odkázáni odcházet za prací do zahraničí (nejčastěji do Německa a Maďarska). V roce 1906 byla i obec Papradno, jako mnohé jiné, postižená maďarizací a byl jí určen nový název – "Kosárfalva" (v doslovném překladu vesnice košíkář). Tento pomaďarštěný název byl odstraněn až v roce 1918, se vznikem Československa.  Architektonickou dominantou obce je jednolodní kostel svatého Ondřeje z roku 1792, postavený v pozdně barokním stylu.

Současnost obce a turistika.

Obec se v současnosti zaměřuje hlavně na rozvoj turistiky, zejména díky tomu, že se cca 5 – 7 kilometrů od obce nachází pohoří Javorníky, patřící do CHKO Kysuce. V osadě Podjavorník stojí turistický hotel a lyžařský vlek. V okolí obce je i několik vyznačených cykloturistických tras. V obci se dodnes zachovalo větší množství dřevěných domků, reprezentujících lidovou architekturu.

Papradno () je obec na Slovensku v okrese Považská Bystrica. Žije zde obyvatel. První písemná zmínka o obci pochází z roku 1525.

Papradno (bis 1927 slowakisch „Papradné“ oder „Papradnô“; ungarisch "Kosárfalva" – bis 1907 "Papradnó") ist ein Ort und eine Gemeinde im Okres Považská Bystrica des Trenčiansky kraj im Nordwesten der Slowakei, mit Einwohnern.


Život.

V dětství vyrůstal v Nepomuku, odkud pocházeli jeho rodiče. Václav Zahradník se za studentských let (vystudoval stavební průmyslovku) stal klavíristou swingové kapely v Plzni. U hudby již zůstal a přesídlil do Prahy. Na pražské konzervatoři studoval skladbu u Františka Kovaříčka a Zdeňka Hůly, dirigování u Františka Hertla a bicí nástroje u Vladimíra Vlasáka. V tomto období se podílel na experimentální hudbě v souboru Quax pod vedením Petra Kotíka.  Proslavil se v druhé polovině 60. let LP "Šípková Růženka" beatové skupiny Rebels, pro niž napsal skladby a odvážná aranžmá, v nichž použil nástroje symfonického orchestru. V roce 1969 natočil album "Jazz Goes to Beat" se studiovým big-bandem, s nímž vystoupil v rámci pražského Mezinárodního jazzového festivalu. V období nastupující normalizace pokračoval coby dirigent, skladatel i aranžér velkými big-bandovými projekty (Interjazz, B & S...) na něž přijali pozvání slavní jazzmeni Slide Hampton, Johnny Griffin, John Surman a další. Ve stejné době si vyzkoušel roli hitmakera, produkoval dlouhohrající desky s Hanou Zagorovou, Jiřím Štědroněm a Viktorem Sodomou. Řada jeho písní je populární dodnes ("Bludička Julie", "Strejček Jonatán ", „Vzhůru k výškám...“).  V roce 1973 se Václav Zahradník stal šéfdirigentem nově vzniklého Orchestru Československé televize (zanikl v roce 1990) a podílel se na mnoha populárních televizních show, například "Televarieté", "Možná přijde i kouzelník" atd. Ve stejné době složil a natočil mnoho scénických a filmových hudeb, mj. k bestsellerovým komediím Marie Poledňákové "Jak dostat tatínka do polepšovny", "Jak vytrhnout velrybě stoličku" a "S tebou mě baví svět" (hity "Sladké mámení" či "Vzhůru k výškám" ), k animovanému seriálu "Rákosníček", "Brundibáři", k pohádkovému filmu "Rumplcimprcampr" atd. Výrazně se zapsal také jako hudební aranžér, např. ve filmové komedii "Noc na Karlštejně".  Coby dirigent se osvědčil také v mezinárodním kontextu jako šéfdirigent hudebních festivalů v Sopotech, Bratislavská Lyra, Děčínská Kotva, Intertalent atd. Pravidelně zajížděl také dirigovat do Berlína. Přijal ocenění zasloužilý umělec. V osmdesátých letech navázal na své někdejší jazzové aktivity a spolupráci s producentem Antonínem Matznerem, výsledkem byla LP deska East West Connection.  V posledních dvanácti letech svého života, po prodělané těžké nemoci, po níž už nemohl pomýšlet na dráhu dirigenta, se věnoval především scénické hudbě a symfonickým úpravám muzikálových a filmových standardů pro Českou filharmonii, Symfonický orchestr hlavního města Prahy FOK a Symfonický orchestr Českého rozhlasu.  Jeho strýc Jaroslav Zahradník byl varhaníkem a skladatelem, ředitelem v hudební škole v Litoměřicích a Blatné. Jeho syn Václav Zahradník mladší je také profesionálním muzikantem. Jeho starší syn Jakub Zahradník je také muzikantem.

Václav Zahradník (29. ledna 1942, Nepomuk – 28. června 2001, Praha) byl český skladatel a dirigent. Proslavil se zejména jako šéfdirigent Orchestru Československé televize.

Václav Zahradník (* 29. Januar 1942 in Prag; † 28. Juni 2001 ebenda) war ein tschechischer Dirigent, Komponist und Arrangeur.


Životopis.

Narodila se v Chicagu do rodiny realitního agenta Johna Younga Shipky a jeho manželky Erin Ann (za svobodna Brennan). Od pěti let začala chodit na kurzy tance. Její rodina se přestěhovala do Los Angeles, když jí bylo šest let, aby podpořili její hereckou kariéru.  Jako svou inspiraci uvádí Grace Kelly.

Kariéra.

Již v útlém věku se objevila jako modelka v tištěné reklamě. Spolu s kolegy ze seriálu "Šílenci z Manhattanu" získala v letech 2008 a 2009 cenu Screen Actors Guild Award za nejlepší výkon v obsazení dramatického seriálu.  Sama za sebe získala mnoho nominací a cen za účinkování v seriálu "Šílenci z Manhattanu". K její nominaci na cenu Emmy v kategorii nejlepší hostující herečka ve dramatickém seriálu, americký kritik Dale Roe uvedl: „Tato desetiletá herečka byla tak dojemná jako problematická Sally Draper v minulé sérii, že se zdá divné, že se z ní stala pouze vedlejší role. Pokud její práce v další sérii, kde se bude vypořádávat s rozvodem svých rodičů a s bouřlivými šedesátými léty, zůstane stejně úžasná, tak by tuto cenu mohla získat.“ Z původního postu hostující hvězdy se od čtvrté série až do závěrečné sedmé stala jednou z klíčových postav seriálu. Roli získala po dvou konkurzech.  V roce 2014 byla časopisem Time jmenována jako jedna z „25 nejvlivnějších dospívajících roku 2014“. V roce 2017 si zahrále B.D. Hyman, dceru Bette Davis v seriálu "Zlá krev". V roce 2018 byla obsazena do hlavní role Sabriny Spellman v seriálu v seriálu "Chilling Adventures of Sabrina". První řada měla premiéru dne 26. října 2018

Kiernan Brennan Shipka (* 10. listopadu 1999 Chicago, Illinois, USA) je americká herečka. Její nejznámější rolí je Sally Draper v seriálu "Šílenci z Manhattanu" a také namluvila Jinoru v animovaném seriálu "Legenda Korry" televize Nickelodeon. Aktuálně hraje hlavní roli Sabriny Spellman v seriálu "Chilling Adventures of Sabrina".

Kiernan Brennan Shipka (* 10. November 1999 in Chicago, Illinois) ist eine US-amerikanische Schauspielerin, die durch ihre Rolle der Sally Beth Draper in der Dramaserie "Mad Men" (2007–2015) zuerst bekannt wurde, bevor sie in "Chilling Adventures of Sabrina" (seit 2018) die Hauptrolle spielte.


Kostel svatého Františka z Assisi (Staré Město)

Historie.

Počátky kostela.

Historii kostela "U křižovníků" lze sledovat až ke svaté Anežce České. Ta roku 1252 založila Řád křižovníků s červenou hvězdou, pro nějž nechala u staroměstské strany tehdejšího Juditina mostu zřídit špitál s kostelem svatého Ducha. Její bratr, český král Václav I., roku 1253 na řád křižovníků navíc převedl právo, výběru mýtného a mostného, i povinnost střežit a provádět údržbu mostu. Tato práva a povinnosti zanikla s dokončením Karlova mostu ve 14. století, na jehož výstavbu byl použit pískovec z lomu řádu křižovníků u Hloubětína). V roce 1378 byl při požáru konventu kostel sv. Ducha poškozen, ale po opravách vydržel až do výstavby kostela sv. Františka z Assisi v 17. století.

Barokní podoba.

V 16. a 17. století dosáhl řád křižovníků svého vrcholu. V místě původního gotického kostela nechal v letech 1679–1685 vybudovat nový barokní chrám staviteli Gaudenzio Casanovou a Domenico Canevallem podle plánů Jeana-Baptisty Matheye. Vysvěcen byl v roce 1688 pražským arcibiskupem Janem Bedřichem z Valdštejna.  Dnešní kostel svatého Františka s Assisi stojí na místě a částečně i základech gotického chrámu, jehož základní kámen v roce 1252 pokládala Anežka Přemyslovna. 10 m dlouhý a s postranními loděmi 12,5 m široká stavba kostela měla pětiboký závěr a presbytář na východní straně. Jižní postranní vstup původního kostela se zachoval jako torzo. Původní podoba kostela se dochovala v breviáři velmistra křižovníků Lva (1356) a na jedné procesní monstranci velmistra Mikuláše Puchnera.

Popis.

Jedná se o centrální stavbu s hlavním oltářem na severní straně a s mohutnou kupolí nad centrálním oválným prostorem. Hlavní jižní fasáda je členěná římskodórskými pilastry,má konkávně prohnutá nároží a je celá obložena kamenem. Na atice a ve výklencích této fasády jsou osazeny sochy z dílny Matěje Václava Jäckela, po stranách schodiště jsou na podstavcích sochy sv. Jana Nepomuckého a Panny Marie Immaculaty od Jana Antonína Quitainera (momentálně sejmuté).  Vnitřek chrámu tvoří kupolí zastřešená oválná loď, proti vchodu pravoúhlé kněžiště a dvojice bočních kaplí, které dohromady tvoří křížové uspořádání. Nástěnné malby v lodi, mj. fresku Posledního soudu na kupoli, zhotovil Václav Vavřinec Reiner, fresky v kněžišti Jan Kryštof Liška. Autory soch jsou opět M. V. Jäckel, Jeremiáš Süssner a Konrád Max Süssner. Hlavní oltář (stigmatizace sv. Františka) a oba boční (sv. Kříže a Nanebevzetí Panny Marie) jsou dílem M. V. Jäckela a J. K. Lišky.  V suterénu pod hlavním kostelem je tzv. dolní kostel, který svým uspořádáním včetně orientace vychází z původního středověkého kostela. Jsou zde náhrobky osobností řádu a grotta. Dolní kostel je přístupný z chodby kláštera a je také propojen třemi malými zamřížovanými otvory v podlaze s horním kostelem.  Nad dveřmi do sakristie visí malý obrázek od malíře El Greca, zřejmě originál.

Program záchrany architektonického dědictví.

V rámci Programu záchrany architektonického dědictví bylo v roce 2014 na opravu památky čerpáno 550 000 Kč.

Kostel svatého Františka z Assisi (neboli sv. Františka Serafínského, zvaný též "kostel U křižovníků") je řádový kostel sousedního kláštera křižovníků s červenou hvězdou. Nachází se na Křižovnickém náměstí v Praze 1-Starém Městě. Je chráněn jako kulturní památka.

Die Kreuzherrenkirche (auch Kirche des Heiligen Franziskus von Assisi oder St.-Franziskus-Seraphinus-Kirche; tschechisch "Kostel svatého Františka z Assisi" oder "Kostel sv. Františka Serafínského") ist ein Kirchengebäude in der tschechischen Hauptstadt Prag und gehört zur Prager Altstadt. Die Kirche befindet sich am rechten Ufer der Moldau an der Ostseite der Karlsbrücke am "Křižovnické náměstí" (Kreuzherrenplatz).


Charakteristika.

Vydána byla 32bitová pro procesory x86, 64bitová verze pro procesory x86-64 a verze Windows RT pro procesory ARM, používané v mobilních zařízeních. Windows 8 je založen na uživatelském rozhraní Modern User Interface (původní název je Metro), které je dříve známé ze systému Windows Phone. V systémových aplikacích se také rozšířila vysouvací nabídka Ribbon, která má nahradit klasické textové menu a byla použita už v některých aplikacích systému Windows 7, jako třeba Malování, a také v novějších verzích balíku Microsoft Office. Kvůli změnám v jádře systému může dojít k nekompatibilitě ovladačů. Aplikace napsané pro architekturu x86-64 nejsou kompatibilní s verzí pro architekturu ARM.

Vývojové verze.

Developer Preview.

Build 8102 (Developer Preview) je vývojářská edice, představená 13. září 2011 na konferenci Windows Build, obsahující nové rozhraní Metro a většinu dalších funkcí, které jsou k dispozici ve finální verzi.

Consumer Preview.

Consumer Preview je otevřená betaverze, představená 29. 2. 2012 na MWC 2012. Obsahuje obchod s aplikacemi Windows Store, znova také obsahuje PDF čtečku, nyní přejmenovanou na "Windows Reader" a dostupnou přes prostředí Metro. To se dočkalo mnoha úprav, aby bylo snáze ovladatelnější a použitelnější. Plocha přišla o tlačítko Start, které si však lze různými způsoby obnovit do původní podoby, a Průzkumník by měl standardně skrývat pás karet. V této verzi již funguje integrace nového operačního systému s cloudovými a internetovými službami. V rozhraní Metra je nyní tzv. Šém objevující se na pravé straně a usnadňující sdílení, vyhledávání, nastavování a přístup k různým zařízením.

Release Preview.

Poslední testovací verzi Microsoft uvolnil 31. května 2012, avšak čínská verze unikla o několik dní dříve. Oproti Consumer Preview obsahuje drobná vylepšení rozhraní Metro. Vypršela 15. ledna 2013.

Windows 8.1.

Od 18. října 2013 byla zdarma k dispozici aktualizace Windows 8 na Windows 8.1, která napravila některé nedostatky původní verze a pomohla k trochu většímu prodeji systému Windows 8.

Certifikace.

Hardware certifikovaný pro Windows bude muset obsahovat Unified Extensible Firmware Interface (UEFI) a Trusted Platform Module (TPM). To bude bránit šíření malware a zvětší bezpečnost komunikace, ale zároveň výrobce bude rozhodovat, jaký software může majitel hardware spustit a zda bude moci hardware vůbec použít.

Windows 8 je operační systém od firmy Microsoft z řady Windows NT, která byla vydána 26. října 2012. Byla určena jak pro desktop, tak i pro přenosné počítače (notebooky) a tablety, což byla novinka. Z tohoto důvodu byla ze systému odstraněna Nabídka Start (byla nahrazena dlaždicovým přehledem nainstalovaných aplikací, nicméně brzy se objevily uživateli vytvořené modifikace, které ji do systému vracely). Do systému byla přidána podpora Moderních aplikací (též nazývány Metro-style aplikace, univerzální aplikace atp.), které jsou distribuovány pouze prostřednictvím Windows Store za účelem zvýšení bezpečnosti a usnadnění jejich instalace (podobně jako na mobilních zařízeních).

Microsoft Windows 8 ist ein Desktop-Betriebssystem des US-amerikanischen Unternehmens Microsoft. Das Betriebssystem enthält zwei Benutzeroberflächen: Einerseits "Windows 8 Modern UI", eine speziell für Touchscreens optimierte Bedienoberfläche in „Kachelform“, und andererseits eine Desktop-Umgebung mit einer Taskleiste. Die Bedienung erfolgt mittels Maus, Tastatur oder Touchscreen. Zusammen mit den anderen Betriebssystemen "Windows Phone 8" für Smartphones und "Windows RT" für Tabletcomputer bietet es eine einheitliche Benutzeroberfläche für alle derart betriebenen Geräte.


Výskyt.

Oblast výskytu sinokvětu měkkého se rozkládá z České republiky, Rakouska a Itálie přes Balkánský poloostrov do Turecka, na východě jeho areál ještě zasahuje do Běloruska a na jih Ruska. Druh je dělen do několika poddruhů, ve střední Evropě se vyskytuje nominátní poddruh sinokvět měkký pravý.  V ČR roste pouze na jižní Moravě, většinou v Pavlovských vrších, Mikulovské vrchovině a v okolí Hustopečí, ojediněle též jižně od Vyškova.

Ekologie.

Tato silně světlomilná rostlina je hemikryptofyt považovaný za součást panonské stepní vegetace a suchých širokolistých trávníků. Její výskyt je omezen na osluněné travnaté a křovinaté stráně se zásaditým podložím nebo na sprašové půdy a obvykle ji nacházíme v nadmořské výšce do 500 m.

Popis.

Vytrvalá bylina, vysoká do 30 cm a s květem do 70 cm, vyrůstá z hluboko sahajícího kůlovitého kořene. Přízemní řapíkaté listy v růžici jsou v obrysu kopinaté, peřenosečné a mívají pět až šest oddálených úkrojků. Listy porůstající lodyhu jsou přisedlé, kopinaté nebo čárkovité, celistvé či jen slabě dělené a v horní části lodyhy bývají zakrnělé nebo někdy zcela chybějí. Listy jsou plstnaté a po okraji podvinuté.  Lodyha je nejčastěji jednoduchá, podélně rýhovaná a jemně chlupatá. V horní části na ní vyrůstá polokulovitý až kulovitý úbor velký 2 až 5 cm obsahující oboupohlavné kvítky s nápadně sytě fialovými trubkovitými korunami. Několikařadý kulovitý zákrov je tvořen čárkovitými, pavučinatě vlnatými listeny se špičkami nazpět zahnutými, listeny často mívají červenofialový nádech.  Rostliny obvykle kvetou od května do července, opylování zajišťuje létající hmyz. Plodem je čtyřhranná nažka jehlanovitého tvaru s bílým chmýrem.

Možnost záměny.

Na území republiky se vyskytují dva druhy sinokvětů, které se od sebe odlišují zákrovními listeny, tvary lodyžních listů i nažek a navíc jsou od sebe areálově oddělené. Sinokvět měkký si nelze s druhým druhem sinokvětem chrpovitým splést, protože ten roste pouze v Polabí ve středních Čechách.

Ohrožení.

Sinokvět měkký vždy rostl v ČR jen skromně, nikdy nebyl hojný. Následkem dlouhodobě nepříznivě změněných ekologických podmínek ubývá míst, kde se vyskytuje, a také jeho početní stavy na tradičních stanovištích se snižují. Pro zachování druhu je nutno jej intenzivněji chránit, a proto byl „Vyhláškou MŽP ČR č. 395/1992 Sb. ve znění vyhl. č. 175/2006 Sb.“ a následně i „Červeným seznamem cévnatých rostlin České republiky z roku 2012“ zařazen do kategorie rostlin silně ohrožených (§2 a C2).

Sinokvět měkký ("Jurinea mollis") je nápadná, ale silně ohrožená rostlina české květeny. Je jedním ze dvou druhů rodu sinokvět, které v české přírodě rostou.

Die Weiche Silberscharte ("Jurinea mollis") ist eine Pflanzenart aus der Familie der Korbblütler (Asteraceae). Der Gattungsname ehrt den schweizerischen Arzt und Naturforscher Louis Jurine (1751–1819).


Klubová kariéra.

Svoji fotbalovou kariéru začal v Malých Dvorníkách, odkud v průběhu mládeže přestoupil do Slovanu Bratislava.

ŠK Slovan Bratislava.

V roce 2010 se propracoval do prvního týmu a na jaře 2011 vybojoval s "belasými" titul v lize. V sezóně 2012/13 získal s mužstvem „double“, tzn. ligový titul a triumf v domácím poháru. Celkem za Slovan odehrál 32 zápasů, ve kterých se střelecky neprosadil.

FC Petržalka 1898 (hostování).

Před jarní částí sezony 2010/11 odešel na hostování do Petržalky. Za tým během celého svého působení odehrál 29 střetnutí, ve kterých vstřelil 7 gólů.

ŠK SFM Senec (hostování).

V průběhu podzimu 2011 zamířil hostovat do Sence. Za klub odehrál dohromady 12 zápasů, v nichž celkem 3x rozvlnil síť.

DAC 1904 Dunajská Streda.

V létě 2013 odešel na půl roku hostovat do Dunajské Stredy. V zimě 2013/14 bylo hostování prodlouženo do konce ročníku. V dubnu 2014 v zápase FK Senica - DAC 1904 Dunajská Streda (remíza 3:3) nevybíravě fauloval zezadu domácího hráče Tomáše Kóňu, zlomil mu nohu a poškodil vazy. Byl vyloučen, ještě předtím v prvním poločase stihl za DAC dvakrát skórovat. Představitelé FK Senica včetně trenéra Pavla Hapala zákrok viděli jako úmyslný. Za faul dostal Szarka distanc na 9 měsíců a pokutu v hodnotě 2 000 eur.  V září 2014 do mužstva přestoupil, když podepsal kontrakt do konce sezony 2016/17. 10. 10. 2014 disciplinární komise zrušila hráči zbytek trestu a fotbalista mohl hrát. 29. srpna 2015 vstřelil v ligovém zápase proti FO ŽP ŠPORT Podbrezová čtyři góly a výraznou měrou se podílel na vítězství 5:1.

Diósgyőri VTK.

V lednu 2017 podepsal smlouvu na 3,5 roku s maďarským prvoligovým klubem Diósgyőri VTK.

Reprezentační kariéra.

V letech 2011–2012 nastupoval v mládežnickém týmu Slovensko U21.

Ákos Szarka (* 24. listopadu 1990, Dunajská Streda) je slovenský fotbalový útočník, od ledna 2017 hráč klubu Diósgyőri VTK. Jeho fotbalovým vzorem je švédský útočník Zlatan Ibrahimovič.

Ákos Szarka (* 24. November 1990 in Malé Dvorníky) ist ein slowakischer Fußballspieler. Der Stürmer steht seit Juli 2010 beim ŠK Slovan Bratislava unter Vertrag und wurde im September 2011 zum SFM Senec ausgeliehen.


Kariéra.

Irving se narodil v Austrálii, od dvou let ale vyrůstal ve státě New Jersey na východě USA. Má australské i americké občanství. Hrál za tým "Duke Blue Devils" Dukeovy univerzity v Severní Karolíně. V roce 2011 byl draftován týmem NBA Cleveland Cavaliers. V roce 2012 byl oceněn titulem Nováček roku NBA. Stal se All-Star Game MVP v roce 2014, kdy nastoupil v základní pětce na rozehrávce společně s Dwyanem Wadem.  Zlomové pro něj bylo léto 2014. Legendární návrat do Clevelandu totiž hlásal nejlepší basketbalista na světě LeBron James, s nímž přišel i Kevin Love. V Clevelandu se tak vytvořila takzvaná "Big Three," kterou tvořili právě Kyrie Irving, LeBron James a Kevin Love.  Už v první sezóně těchto tří hráčů dokázali Cavaliers velké věci. Skončili druzí v základní části ve východní konferenci a v play-off se dostali až do finále. Irving se ale zranil a jeho tým tak Golden State Warriors podlehl 2:4 na zápasy.  O rok později se ale Kavalírům dařilo ještě více. Východní konferenci ovládli jak v základní části, tak v play off. Skvěle se dařilo i Warriors, takže nás čekala finálová odveta. Tu ale Cavaliers začali špatně - z Oaklandu si odvezli dvě prohry a doma v Quicken Loans Aréně uhráli pouze jednu výhru ze dvou. Před sebou tak měli nelehký úkol - otočit sérii z nepříznivého stavu 1:3. To se doposud žádnému jinému týmu v NBA nepovedlo. Cavaliers se ale oklepali a z Kalifornie do Ohia dovezli výhru a snížení na 3:2. Série se stěhovala zpět do Quicken Loans Areny, kde Cleveland rozdrtil Golden State takřka třicetibodovým rozdílem a ono nemožné se pomalu ale jistě začalo stávat realitou. Na pořadu byl sedmý zápas, který hostila domácí aréna Golden State - Oracle Arena. Jednalo se o nejdramatičtější zápas v historii NBA, téměř po celý zápas bylo skóre vyrovnané a týmy se nedostávaly do vícebodového vedení. Klíčová byla ale poslední minuta. Andre Iguodala z Golden State šel takřka sám na koš, z ničeho nic se ale za ním zjevil triple-double hrdina LeBron James, jenž Iguodalovi nedovolil připsat si další dva body a sám provedl nejdůležitější blok v historii NBA. Z další akce se radovali opět Cavaliers, Kyrie Irving totiž udělal parádní crossover na hostující hvězdu Stephena Curryho a následně vystřelil za tři body, což se mu povedlo a Cavaliers odskočili Warriors do vedení 92:89. Deset sekund před koncem přidal ještě jeden úspěšný trestný hod LeBron James a bylo jasné, že Cavaliers už historicky první titul v NBA nikdo nevezme.  22.8. 2017 Byl Kyrie Irving vyměněn do týmu Boston Celtics.

Kyrie Irving (* 23. března 1992, Melbourne, Austrálie) je australsko-americký basketbalista, hrající za tým Brooklyn Nets. V roce 2011 byl draftován týmem Cleveland Cavaliers jako první volba draftu. O rok později se stal nováčkem roku v NBA a o další dva roky na to byl zvolen nejužitečnějším hráčem All-Star Game 2014. V sezóně 2015/16 vyhrál s Cavaliers ligu, sám byl autorem vítězné střely v sedmém finále proti Golden State Warriors.

Kyrie Andrew Irving (* 23. März 1992 in Melbourne, Victoria) ist ein australisch-US-amerikanischer Basketballspieler, der seit der Saison 2019/20 bei den Brooklyn Nets in der NBA unter Vertrag steht.


Život.

Profesní dráhou pokračoval ve šlépějích svého otce Antona Jaksche von Wartenhorst, možná ho i předčil.  Titulem doktora všeobecného lékařství zakončil roku 1878 úspěšně studia medicíny na pražské a krátkodobě na štrasburské univerzitě a následně začal sbírat praktické zkušenosti jako asistent u patologa Edwina Krebse, internisty Alfreda Pribrama a u svého otce v Praze. Roku 1882 přešel ve stejné funkci do Vídně ke slavnému profesoru Carlu Wilhelmu Hermannu Nothnagelovi, u nějž následujícího roku habilitoval v oboru vnitřní lékařství. Pokládal ho za svého největšího učitele a udržoval s ním i později písemný styk. Během pobytu ve Vídni se zabýval zejména fyziologickou a patologickou chemií a přispěl k rozvoji tamější klinické laboratoře. Na vídeňské univerzitě začal přednášet jako soukromý docent speciální patologii a terapii. Od roku 1887 působil jako mimořádný profesor pediatrie a přednosta dětské kliniky ve Štýrském Hradci, odkud se po dvou letech vrátil na pražskou německou univerzitu a převzal vedení II. interní kliniky všeobecné fakultní nemocnice. Výběrové řízení ovšem neproběhlo zcela hladce. Ačkoli měl za sebou již slušnou publikační činnost, hodnotila výběrová komise jeho práce velmi přísně a chtěla dát přednost jinému uchazeči. Za Jaksche se ale postavil jeho učitel MUDr. Nothnagel, a tak nakonec místo získal. Nicméně když se roku 1893 uvolnil post přednosty II. interní kliniky ve Vídni, uvažoval o odchodu na vídeňskou fakultu. Nakonec ale zůstal v Praze a díky svému organizačnímu talentu a energii se zasloužil o výstavbu nového pavilonu všeobecné fakultní nemocnice pro německé kliniky (dokončena 1898), vybaveného na svou dobu vzorovým mobiliářem ze skla, železa a mramoru.  V akademické obci zastával významné funkce. V letech 1894/5 a 1910/11 byl zvolen děkanem lékařské fakulty a v roce 1908/9 stál v čele pražské německé univerzity jako rektor. Bylo to přesně půl století poté, co týž úřad zastával jeho otec. Oficiálně penzionován byl k 30. říjnu 1925, na univerzitě ale zůstal a ještě v zimním semestru 1942/3 ohlašoval mimořádnou přednášku o tuberkulóze.  Jako pediatr objevil a popsal několik dětských chorob. Je po něm pojmenován "Jakschův-Hayemův syndrom" – anémie postihující kojence do tří let, živené výhradně kozím mlékem.  V rámci dalších odborných aktivit byl kupříkladu průkopníkem využití rentgenu v diagnostice plicních chorob. S Röntgenem byl v kontaktu, jako první ovšem také upozorňoval na možná rizika rentgenového záření. Z jeho iniciativy vznikl roku 1941 na pražské univerzitě rentgenologický institut.  Byl činným rovněž v oblasti sociální hygieny a politiky. Jako člen nejvyšší zdravotní rady se podílel kupříkladu na tvorbě říšských zákonů o nakažlivých chorobách či o ochraně lázeňských pramenů. Právě lázeňství věnoval značnou pozornost. Mimo jiné označil Františkovy Lázně při své přednášce na lékařské konferenci, konané zde roku 1906, za „nejskvělejší kardiologické lázně světa“. Intenzivně se věnoval boji proti tuberkulóze, o které ještě v pozdním věku přednášel jak svým lékařským kolegům, tak studentům.  Mimo to vše byl ještě poslancem českého zemského sněmu, od roku 1907 dvorním radou, dlouholetým předsedou spolku Zentralverein deutscher Ärzte in Böhmen atd. Za své četné odborné a veřejné zásluhy, ale i za loajalitu k monarchii a panovnickému domu (byl mimo jiné velkým ctitelem císaře Františka Josefa I., jehož bustu měl vystavenou v kanceláři) obdržel četná vyznamenání a ocenění. Byl nositelem Řádu železné koruny III. třídy, členem přírodovědecké akademie v Halle, lékařské chirurgické akademie v Perugii ad. Hrdě se hlásil k německé národnosti a horlivě hájil zájmy německého obyvatelstva v Čechách. Antisemitsky však orientován nebyl. Je známo, že na jeho klinice pracovalo několik židovských lékařů a že v rámci důkladného školení zdravotnického personálu zde uskutečnil kurs pro židovské sestry.  Se svým mladším bratrem Augustem vlastnil velkostatky Dolany a Hracholusky. Po smrti starších sourozenců Friedricha (1908) a Zdenka (1914) zdědil Luhov a Třebobuz a když se August vzdal svého podílu, soustředil Rudolf veškerý rodinný majetek ve svých rukách, byť mu jej ve dvacátých letech poněkud zredukovala pozemková reforma a v červnu 1945 mu byl jako osobě německé národnosti zkonfiskován. Vzhledem k vysokému věku, zdravotním obtížím (téměř neviděl a špatně vnímal) a zřejmě i pro jeho zásluhy o medicínu směl však dožít ve vyhrazené místnosti na zámku v Hracholuskách, kde 8. ledna 1947 v úctyhodném věku 91 let zemřel. Byl zpopelněn a urna uložena do rodinné hrobky pod hracholuskou kaplí sv. Diviše. O otce se během posledních chvil života starala dcera Franziska Romana.  Z manželství s baronkou Adelou Ludovikou Karolinou von Härdtl (1867–1944) měl čtyři děti – syna Heinricha a dcery Marii, Franzisku („Fanny“) Romanu a Gertrudu („Trudl“). Heinrich (* 1897), který studoval práva a připravoval se na převzetí rodinného majetku, musel narukovat do první světové války. Z ní se sice vrátil jako praporčík v záloze, ale zemřel již roku 1919, údajně následkem onemocnění, které si tam přivodil. Úmrtní matrika uvádí cukrovku.

Rudolf von Jaksch, též Rudolf Jaksch von Wartenhorst, nebo Rudolf Jaksch-Wartenhorst, či pouze Rudolf Jaksch (16. či 19. července 1855 Praha-Nové Město – 8. ledna 1947 Hracholusky) byl česko-rakouský lékař, zabýval se oborem vnitřního lékařství a pediatrie.

Rudolf von Jaksch (* 16. Juli 1855 in Königliche Weinberge, Böhmen; † 8. Januar 1947 in Hracholusky nade Mží, Tschechoslowakei), war ein böhmisch-österreichischer Internist und Pädiater.


Hráčská kariéra.

Juniorská kariéra.

Kučerov začínal s hokejem v jeho rodné Moskvě, kde později nastupoval za tamní tým CSKA Moskva, kde si vyzkoušel i Kontinentální hokejovou ligu (KHL). Během draftu NHL 2011 si ho ve 2. kole vybral tým Tampa Bay Lightning jako 58. celkově. Ve snaze adaptovat se na zámořský hokej přešel Kučerov do kanadské juniorské ligy Quebec Major Junior Hockey League (QMJHL), kde nastupoval nejprve za Quebec Remparts a později za tým Rouyn-Noranda Huskies.

Tampa Bay Lightning.

Dne 25. listopadu 2013, během sezóny 2013/14, si připsal ve svém prvním utkání v National Hockey League (NHL) premiérovou branku, když hned jeho první střela na branku skončila za zády Henrika Lundqvista z New Yorku Rangers, čímž se stal sedmým hráčem v historii Lightning, který vstřelil gól ve svém debutu v NHL. Dne 28. října 2014 zaznamenal svůj první hattrick kariéry proti Miku Smithovi z Arizony Coyotes.  Během sezóny 2014/15 měl s Tampou Bay povedený ročník. V základní části si v 82 zápasech připsal 65 bodů za 29 gólů a 36 asistencí. Společně s Maxem Paciorettym ovládl hodnocení +/-, když ziskem +38 kladných bodů získal ocenění NHL Plus/Minus Award. Vytvořil tak nový rekord Lightning, jelikož předtím nikdo tolik kladných bodů v základní části neposbíral. Dne 20. května 2015 se Kučerov připojil k Martinu St. Louisovi jako jediní hráči v historii Lightning, kteří nahráli na dva vítězné góly v prodloužení v jednom play-off. S týmem se probojoval až do finále Stanley Cupu, v němž však nestačil na Chicago Blackhawks, kterému v sérii podlehl 2:4 na zápasy.  Po sezóně 2015/16 a vypršení dosavadní smlouvy se dne 11. října 2016 dohodl jako chráněný volný hráč s vedením Lightning no novém tříletém kontraktu, za který si přijde na 14,3 milionu amerických dolarů.  V Sezoně 2018/2019 vyhrál Nikita Kucherov kanadské bodování NHL (základní část) když za 82 zápasů nasbíral 128 bodů, získal ocenění ART ROSS TROPHY.

Reprezentační kariéra.

Dne 2. března 2016 ho ruský trenér Oļegs Znaroks zařadil na svou soupisku pro Světový pohár v ledním hokeji 2016 v Torontu. Kučerov na turnaji působil v dresu Ruska i se svými parťáky z Tampy Bay Andrejem Vasilevskim a Vladislavem Naměstnikovem. S týmem obsadil konečné 4. místo, když po výsledku 3:5 prohráli v semifinále s Kanadou. Na turnaji zaznamenal ve čtyřech odehraných utkáních 3 kanadské body za 2 branky a 1 asistenci.

Nikita Igorevič Kučerov (, * 17. června 1993, Moskva) je ruský hokejový útočník hrající v severoamerické National Hockey League za tým Tampa Bay Lightning, který ho v roce 2011 draftoval z 58. pozice.

Nikita Igorewitsch Kutscherow (; englische Transkription: "Nikita Igorevich Kucherov"; * 17. Juni 1993 in Maikop) ist ein russischer Eishockeyspieler, der seit 2013 bei den Tampa Bay Lightning in der National Hockey League unter Vertrag steht. Der rechte Flügelstürmer gilt als einer der besten Angreifer der Liga und gewann in der Saison 2018/19 die Art Ross Trophy als Topscorer sowie die Hart Memorial Trophy und den Ted Lindsay Award als wertvollster Spieler der NHL.


Historie kanálu.

Důvody ke stavbě kanálu.

Protože roku 1821 zavedlo Prusko neúnosně vysoká cla na tranzit polského a litevského zboží, zablokovalo tím prakticky polské obchodníky. Ministr ekonomie Polska Franciszek Ksawery Drucki-Lubecki proto navrhoval zřídit obchodní cestu nezávislou na pruských přístavech Danzig na řece Visle a Memel na spojení přes Němen a spojit centrum Polského království s baltským přístavem Ventspils. Obchodní cesta měla dva úseky k výstavbě: Augustówský kanál, propojující Vislu přes Biebrzu s Němenem prostřednictvím jeho přítoku Czarna Hańcza. Dalším úsekem měl být tento kanál, který měl propojit Němen prostřednictvím jeho přítoku Dubysy s Ventou a jejím prostřednictvím s přístavem Ventspils. V letech 1824 – 1839 byl postaven jen Augustówský kanál, ale byl jen málo využíván, protože nebyl dokončen úsek kanál Dubysa - Venta, který měl navíc i dále umožnit spojení s Černým mořem.

Stavba kanálu.

Průplav je složitým systémem tvořeným zdymadly z kamenných zdí, nádržemi, přístavy, kanály i pozemními cestami. Na stavbě pracovalo 18 000 vojáků a 3 000 námezdních dělníků. Bylo stavěno 20 zdymadel. Šířka kanálu byla 20 – 30 m. Kanálem měly plout lodě o nosnosti až 40 tun nákladu. Stavbu kanálu přerušila povstání a války. Počátkem 20. století byly práce na výstavbě obnoveny, ale první světová válka je opět přerušila. Po válce ztratila výstavba smysl, protože Litva získala Klaipėdský kraj a tím přímý přístup k moři po Němenu s přístavem v Klaipėdě.

Kanál jako památník.

Do dnešních dnů se dochoval 15 km dlouhý, spojovací obchvatný kanál, který obchází jezero Kurtuva a zbytky zimního přístavu Bubiai. Dnes kanál praktický význam nemá, nepoužívá se, jeho břehy se sesunuly, zdymadla se rozpadla. Až do roku 1970 se na něm pořádaly závody kanoistů. Skoro celý kanál spadá do regionálního parku "Kurtuvėnų regioninis parkas".

Kanál Ventos perkasas je vodní inženýrská stavba, plavební kanál v Litvě, v Žemaitsku, v okresech Šiauliai a Kelmė, který spojuje horní toky Venty a Dubysy. Byl to významný hydrotechnický projekt 19. století. Kanál byl veden širokým údolím ledovcového původu, částečně v místech, kde původně tekla Kurtuva. Voda v něm teče směrem k Dubyse a to od místa 0,3 km severně od jezera Žadvainių ežeras. Z tohoto místa se počítá hydrologické povodí kanálu a délka kanálu od tohoto místa do napojení na Dubysu je 8,5 km. Délka celé stavby je 15 km.

Der Venta-Dubysa-Kanal (,, ("Windau-Kanal")) ist ein nicht fertiggestellter Kanal in Litauen, der die Dubysa nahe Bazilionai, Rajongemeinde Šiauliai, mit der Venta ("Windau") bei Tolučiai, Rajongemeinde Kelmė, verbinden sollte.


Historie.

Ještě v 17. století byla oblast pokryta lesem. Mezi lety 1629 a 1632 zde nechal olomoucký měšťan a obchodník s vínem Jan Andrýsek postavit mariánskou kapli, jejíž správy se ujal klášter Hradisko. Už v roce 1654 však byla zničena švédskými vojsky. Zásluhou kláštera byla vzápětí obnovena a v letech 1669–1679 přestavěna na větší kostel, k němuž byla ještě po roce 1712 přistavěna boční křídla a další objekty. Už dříve zde byl i špitál sv. Norberta nebo poutní dům, ten však 28. září 1705 vyhořel, přičemž během požáru zahynulo 121 poutníků. Nad jejich hrobem byla roku 1718 postavena kaple sv. Barbory. Chrám Navštívení Panny Marie se postupně stal cílem procesí ze širokého okolí a kolem něj a zde zřízeného hospodářského dvora vyrostla malá osada. Němečtí osadníci jí říkali "Heiligenberg" nebo "Mariendorf", Češi kromě Svatého Kopečku také Svatá Hora.  Svatý Kopeček se postupně stal střediskem celé oblasti, neboť v roce 1784 tady vznikla škola a o rok později zde byla zřízena nová farnost. Její kolatura zahrnovala vesnice Droždín, Lošov, Radíkov a Samotišky. Po josefínských reformách se ovšem Svatý Kopeček dostal do krize, poutě byly zakázány, špitál byl zrušen a hospodářský dvůr byl klášteru konfiskován. Až v roce 1846 se sem premonstráti vrátili, přišli ze strahovského kláštera a celý areál obnovili. Roku 1850 se zdejší osada, kde tehdy žilo 487 převážně českých obyvatel, stala samostatnou politickou obcí. Zhruba polovina ze zdejších osadníků docházela za prací do továren Kosmos v Hodolanech a Moravia v Mariánském Údolí, ale významná část se živila obchodem, kterému se zde díky procesím dařilo. Zvláště krámky zvané „bódky“ u jižní strany kostela byly pro tento areál vždy typické.  Složení obyvatelstva se projevilo i v tom, že zde byla silná sociální demokracie a působily zde např. DTJ, volby ovšem pravidelně vyhrávali lidovci a svou činnost provozovaly na ně navázané spolky jako byl Orel nebo Matice svatokopecká. Františkánky zde otevřely opatrovnu malých dětí a premonstrátky pod názvem Norbertinum sirotčinec, byla zde i střední škola pražských dominikánů a další církevní instituce. Po změně režimu ale byli roku 1950 místní kněží a řádové sestry odvezeni do internačního tábora a jejich budovy byly využity jinak: vznikl zde ústav pro děti se zbytky sluchu, škola pro vadně mluvící, internátní a dětské domovy apod. V roce 1952 byla otevřena zoologická zahrada, roku 1959 bylo z názvu obce odstraněno slovo „Svatý“ (vráceno až roku 1990) a k 1. červenci 1974 byl Kopeček připojen k Olomouci jako její nová městská část.  Poutní chrám Navštívení Panny Marie byl při návštěvě papeže Jana Pavla II. a jeho setkání s mládeží před bazilikou prohlášen dne 21. května 1995 za baziliku minor. Dne 17. května 2015 byl v poutní bazilice při slavnostní vzpomínkové mši celebrované sekretářem papeže sv. Jana Pavla II., Stanislawem kardinálem Dziwiszem, uložen poblíž hrobu sv. Viktora relikviář s jeho ostatky (krví Jana Pavla II.). Shromáždění pozdravil prostřednictvím televizního přenosu z Říma před polední modlitbou „Anděl Páně“ i Svatý otec papež František. Dne 18. srpna 2017 se zde konala v rámci celostátního setkání mládeže v Olomouci velká pouť, zakončená mší svatou a ohňostrojem. V roce 2018 byl poutní areál na Svatém Kopečku zařazen mezi národní kulturní památky.

Osobnosti.

Svatý Kopeček je rodištěm Karla Svolinského (1896–1986), národního umělce, malíře a grafika. Pobýval zde také Jiří Wolker, který roku 1921 napsal báseň "Svatý kopeček". Tvořili zde i výtvarníci Bohumír Dvorský, Stanislav Menšík a Cyril Bouda, sochař Josef Stárek, spisovatel Stanislav Krejčí a jiní. Dne 14. listopadu 1955 zde zemřel malíř Jindřich Lenhart, na jeho hrobě je nápis „Zde zemřel malíř, jenž miloval tento kraj“. Dne 20. srpna 1975 zde zemřel také spisovatel Oldřich Králík.

Doprava.

Na Svatý Kopeček jezdí autobusové linky MHD č. 11 a v letní sezóně také linka 111.

Svatý Kopeček ( nebo "Mariendorf") je historická obec, nyní městská čtvrť, poutní místo a katastrální území na severovýchodě statutárního města Olomouce. Je vzdálen cca 7 km od centra Olomouce a slouží jako rekreační místo Olomoučanů. Nadmořská výška samotného Kopečku je 393 m n. m. Nachází se zde olomoucká zoologická zahrada a bazilika Navštívení Panny Marie, ke které se každoročně konají velké poutě.

Svatý Kopeček, 1959–1990 "Kopeček" (deutsch "Heiligenberg", früher "Heiligberg" und "Mariendorf") ist ein Ortsteil der Stadt Olomouc in Tschechien. Er liegt sieben Kilometer nordöstlich von Olomouc und gehört zum Okres Olomouc. Er entstand um die Basilika Mariä Heimsuchung.


Vznik a vývoj.

Označení "maréchal de camp" se v královském vojsku Francie objevilo za vlády Jindřicha II., v době války chambordské ligy, pro postavení důstojníka, jehož povinností bylo asistovat velícímu generálu s velením vojsk v poli, zejména plánovat a organizovat výstavbu polních táborů, zajišťovat strážemi jejich bezpečnost a dohlížet na šikování vojsk před bitvou podle pokynů velícího generála. Tvořil tak spojovací článek mezi vojevůdcem a veliteli jednotlivých podřízených pluků ("mestre de camp"), přibližně v roli z níž se vyvinulo pozdější postavení náčelníka štábu.  Zpočátku se jednalo o funkční pověření, existující pouze po dobu jednotlivého polního tažení či válečné kampaně, ale postupně se vžilo, že jeho nositelé si titul zachovali i nadále, a v době vlády Jindřicha IV. tak bylo v roce 1610 stanoveno oficiálně. Jednalo se ale o převážně čestný titul a jeho nositeli po skončení tažení, pro něž byl původně jmenován, nezůstaly původní velitelské pravomoci.  V době vlády Ludvíka XIV. začala být, okolo roku 1660, hodnost "maréchal de camp" udělována jako první stupeň generálských hodností, nespojený výhradně s původním okruhem působnosti dříve vyhrazeným nositelům tohoto označení.  Po zrušení funkčního stupně "brigadier des armées de roi" v roce 1788 nositelé hodnosti "maréchal de camp" většinou stáli v čele brigád.  V době Velké francouzské revoluce byla dekretem Konventu ze dne 21. února 1793 nahrazena hodností "général de brigade".  Po restauraci Bourbonů byla hodnost "maréchal de camp" obnovena, a zůstala zachována i během druhé krátké vlády Napoleona Bonaparta. V jejím užívání pokračovala i armáda tzv. červencové monarchie, po jejímž pádu byla ve francouzské armádě opět nahrazena hodností "général de brigade".

Hodnostní označení.

Poté co bylo v roce 1744 ve francouzské armádě předepsáno pro generály v poli nošení stejnokrojů, příslušný předpis stanovil, že uniforma pro hodnost "maréchal de camp" sestává z modrého kabátce se zlatými knoflíky, obšitého zlatem protkávanou stuhou lemující jeho zapínání, rukávovou manžetu a chlopně kapes. V říjnu 1786 byly jako další označení hodnosti zavedeny zlaté epolety se dvěma stříbrnými hvězdami, podobně jako již od roku 1775 nosili "maréchaux de camp" kteří byli současně veliteli pluků nebo přičleněni k speciálním druhům vojsk na příslušných plukovních uniformách.

Další země.

Podobně pojmenované odpovídající hodnosti užívaly v 17. a 18. století i armády španělská () a portugalská ().  Ve vojscích německých zemí, včetně císařské armády Svaté říše římské, a armádách některých severských států, v tomto období s hodností "maréchal de camp" korespondovaly hodnosti "Generalfeldwachtmeister" a v armádě Britského commonwealthu a Anglie "Sergeant Major General", jejichž nositelé původně plnili stejné povinnosti jako "maréchal de camp", a které přibližně odpovídají pozdější hodnosti generálmajor, jež se z nich posléze vyvinula.

Maréchal de camp byla nejnižší generálská hodnost existující v armádě Francouzského království a první republiky přibližně od druhé poloviny 16. století do roku 1793, kdy byla nahrazena hodností "général de brigade", a poté opět v obnoveném království mezi lety 1814 až 1848. Odpovídá přibližně hodnosti generálmajor současných armád. Vyšším hodnostním stupněm byl "lieutenant-général des armées".

Maréchal de camp (plural: "Maréchaux de camp") war ein im 15. Jahrhundert geschaffener Dienstrang in der französischen Armee des Ancien Régime, während der Restauration und der Julimonarchie. Er lag zwei Stufen über dem Colonel sowie eine Stufe über dem Brigadier des armes du roi. Mit dem Ende der Monarchie wurde er zunächst abgeschafft und dann von Napoleon Bonaparte durch den "Général de brigade" ersetzt. Nach dem Ende des Erstes Kaiserreichs wurde er wieder eingeführt und hatte dann noch Bestand bis zur Zweiten Republik 1848, als er wieder und diesmal endgültig zum "„Géneral de brigade“" wurde.