Evropská politika vnějších obchodních vztahů

Freihandelsabkommen der Europäischen Union

Vývoj a koncepce politiky vnějších obchodních vztahů.

Maastrichtská smlouva.

Se vznikem EU se původní politika vnějších obchodních vztahů Společenství příliš nezměnila, ze Smluv byly vypuštěny ustanovení o přechodných obdobích.

Amsterodamská smlouva.

S Amsterodamskou smlouvou přibyla úprava otázek spojených s duševním vlastnictvím a došlo k zapojení Evropského parlamentu formou konzultace.  Návrhy unijních aktů předkládá Komise a Rada ji zpětně zmocňuje k jejich provádění. Státy mají nadále možnost zavést na základě návrhu komise ochranná opatření v případě hospodářských problémů (což během přechodných období mohly okamžitě).

Kategorie obchodních vztahů.

Vnější obchodní vztahy EU zahrnují několik úrovní spolupráce, např.:  Vztahy s nástupnickými státy SSSR byly rozvíjeny především na základě konference OSN UNCTAD z roku 1971, kde došlo k určení všeobecných preferencí ve vztahu k rozvojovým zemím. Se Spojenými státy byly budovány nadstandardní vztahy, ale nadále zde existovaly rozpory v rámci Světové obchodní organizace (WTO).

Bilaterální dohody.

Dvoustranné smlouvy byly uzavřeny v 70. letech, např.: Později docházelo k uzavírání spíše smíšených dohod (tedy ne výlučně obchodních).  Plánované dohody volného obchodu v jednání:

Privilegované obchodní vztahy.

Privilegované obchodní vztahy byly výrazem zahraničněpolitických preferencí Společenství. Byly tak uzavřeny např.: Tyto dohody zahrnovaly jak preferenční režim u konkrétních skupin výrobků bez cla, tak i přímou finanční pomoc. V tomto období byly rovněž uzavřeny dohody o přidružení:

Vztahy se zeměmi Evropského sdružení volného obchodu.

V roce 1972 byla uzavřena dohoda o vzájemných obchodních vztazích mezi Společenstvím a ESVO. V roce 1988 byl zaveden společný celní systém těchto dvou útvarů a v roce 1992 byla uzavřena dohoda o vytvoření evropského hospodářského prostoru. Tímto krokem se na státy ESVO vztahují některá ustanovení zakládacích smluv Společenství ohledně čtyř svobod a hospodářské soutěže.

Literatura.

FIALA, Petr a Markéta PITROVÁ. Evropská unie. 2., dopl. a aktualiz. vyd. Brno: Centrum pro studium demokracie a kultury, 2009, 803 s..

Politika vnějších obchodních vztahů v rámci Evropské unie je zaměřena na stanovování a úpravu omezení dovozu a jeho ochranu, liberalizaci obchodních vztahů se třetími zeměmi a uzavírání smluv o obchodní spolupráci. Obecně je definována ve Smlouvě o fungování Evropské unie a dalších pramenech. Politika vnějších obchodních vztahů navazuje na koncepci společného trhu a taktéž úzce souvisí s politikou volné hospodářské soutěže. Politika směřuje k prosazení vlastních obchodních zájmů Společenství a zároveň k ochraně jeho společného trhu.

Die Europäische Union hat mit folgenden Ländern Freihandelsabkommen abgeschlossen oder steht in Verhandlungen. Die EU ist seit 1995 Mitglied in der Welthandelsorganisation (WTO) und übt dort das Stimmrecht für alle ihre Mitgliedsstaaten aus. Sie ist damit auch Vertragspartner beim Allgemeinen Zoll- und Handelsabkommen (GATT), beim Allgemeinen Abkommen über den Handel mit Dienstleistungen (GATS), und beim Übereinkommen über handelsbezogene Aspekte der Rechte des geistigen Eigentums (TRIPS)


Postižené oblasti.

Zatopena byla následující města: Brčko, Maglaj, Doboj, Derventa, Tuzla, Prijedor, Travnik, Janja, Bijeljina, Živnice, Zenica, Vareš, Zavidovići, Ključ, Vareš, Banja Luka a Čepinac (na území Bosny a Hercegoviny). Na území Srbska byla postižena vodou následující města: Paraćin, Svilajnac, Valjevo, Kraljevo, Šabac, Sremska Mitrovica, Šid a Obrenovac (který byl celý evakuován). Ve městě Krupanj došlo k sesuvům půdy. Velká voda ohrozila i metropoli Bělehrad, kde byl vybudován několik kilometrů dlouhý val pytlů s pískem. V Chorvatsku byla zasažena Slavonie od okolí Záhřebu až po region Sremu; celkem převážně menší města.

Vývoj situace.

Začátek povodně.

Po mohutných deštích mezi 11. a 17. květnem na území povodí řek Bosna, Una, Dráva, Vrbas, Kolubara a Morava došlo k rozvodnění horských toků i větších řek. Po vzestupu hladin byly přerušeny četné silniční i železniční komunikace a zaplavena řada měst. Narušen byl i průmysl a výroba energie (především elektrárny Kolubara a Nikola Tesla). Bělehrad zůstal několik hodin bez dodávek proudu. V Srbsku a Bosně a Hercegovině byl vyhlášen mimořádný stav. Kromě vody velké škody způsobily i sesuvy půdy.  15. května byl částečně evakuován Čačak.  Povodňová vlna pokračovala z hor nížinnými oblastmi. Největší nápor zaznamenala řeka Sáva (která na několika místech probila protipovodňové hráze) a Dunaj. Průtok Dunaje těsně před kulminací dosahoval v Đerdapské soutěsce okolo 15 000 m/s

Rozsáhlé povodně a záchranné práce.

Dne 18. května dosáhl rozsah postižené oblasti na území tří států rozlohy 24 000 km, což je větší území, než je rozloha Slovinska. Malá část z tohoto území zasahuje do Chorvatska, zbytek je půl na půl rozdělen mezi Srbsko a BiH. K 20. květnu bylo jen na území Srbska evakuováno 30 000 lidí. Srbsko zaznamenalo k 18. květnu celkem 30 obětí povodní, z toho 14 ve městě Obrenovac, které bylo zasaženo nejvíce.  V zemi bylo do záchranných prací zapojeno na 1200 lidí. K 20. květnu bylo na území Srbska evakuováno 31 873 lidí. Zaplaveno bylo celkem 2 260 objektů, ohroženo vodou dalších 1 763. Angažováno bylo 3 564 hasičů a záchranářů, 847 vozidel, 429 pump a 141 člunů. Zasahovala rovněž srbská armáda. Povodně zvedly ohromnou vlnu solidarity a do záchranných prací se zapojila celá řada nejen občanů všech postižených zemí, ale různá uskupení a organizací, mnohdy i nehumanitárního charakteru, jako např. kluby fotbalových fanoušků (Delije, Grobari a další). Byla zorganizována celá řada sbírek a široká veřejnost se mohla do pomoci zapojit prostřednictvím dárcovských SMS zpráv, které bylo možné zasílat ze všech zemí v Evropě, včetně České republiky.  V oblasti Bosny a Hercegoviny se na mnoha místech sesunula půda, což způsobilo nejen škody na majetku, ale také relokaci některých min z období občanské války v 90. letech. Některé z těchto min explodovaly.

Odklízení trosek.

Okolo 22. května 2014 se situace již normalizovala a hladina vody v řadě oblastí horních toků řek poklesla. I přesto se však objevily obavy z možného šíření nákaz, problémů s hygienou, přemnožení hlodavců a komárů. Nebezpečí se objevilo především v případě epidemie žloutenky. V postižených oblastech byla na území celé BiH provedena desinfekce ihned po poklesu vody. V evakuovaném Obrenovaci na území Srbska byly ihned po poklesu hladiny Sávy a Kolubary zahájeny rovněž tyto práce; odklizeno bylo na 200 tun uhynulých zvířat. Téhož dne (22. května) byly rovněž obnoveny dodávky uhlí do největší srbské elektrárny, TENT.  Řeka Sáva kulminovala v Sremské Mitrovici dne 17. května a o den později rovněž i v Šabaci. Kulminace řeky Sávy v Bělehradě je očekávána na 25. května s hladinou ve výšce 620 cm.

Dopravní omezení.

V Srbsku byla přerušena na mnohých místech silniční i železniční doprava. Zastavil se provoz na dálnici z Bělehradu do Niše a vlaky přestaly jezdit na železniční trati Ruma–Šabac, Bělehrad–Šid, Kruševac–Stalać, Bělehrad–Niš, Bělehrad–Bar a dalších. Mezinárodní rychlíky do Makedonie a Bulharska nebyly mezi 16. a 20. květnem vypravovány vůbec. Dne 21. května byl obnoven provoz ve směru do Černé Hory. Spousta silnic jižně od srbské metropole Bělehradu zůstala uzavřena. Město Bajina Bašta bylo např. dostupné pouze přes vrchol Kadinjača z Užice.  Kvůli nedostatkům elektrické energie během povodní (v souvislosti se zatopením největší uhelné elektrárny v zemi) byly na některých elektrifikovaných tratích nasazeny dieselové soupravy, či byl provoz omezen. Jednalo se především o síť bělehradské příměstské železnice Beovoz.

Mezinárodní pomoc.

Několik evropských zemí - Bulharsko, Rakousko, Francie, Slovinsko, Česko - vyslalo do postižených oblastí záchranářské týmy. Pomoc nabídlo a poskytlo i Rusko. Kamiony vypravila směrem do Srbska také i sousední Makedonie; finanční pomoc poskytlo Švédsko, Japonsko a další země. Turkmenistán poskytl humanitární pomoc ve formě léků, zdravotnického materiálu a pšeničné mouky..  K záchranářům se přidala řada dobrovolníků ze všech balkánských zemí, kteří pomohli s distribucí vody, potravin, přikrývek a vysoušečů. Do práce se také zapojily chorvatská a srbská armáda. Vypraveno bylo mnoho kamionů s pískem, které byly plněny do pytlů umisťovaných na hráze.  Národní letecká společnost Air Serbia v rámci svých mezinárodních letů poslala ze Stockholmu, Istanbulu, Londýna a dalších světových destinací několik tun humanitární pomoci, která byla později distribuována v postižených oblastech.

Povodně na Balkáně v květnu 2014 patřily k největším povodním na území Chorvatska, Bosny a Hercegoviny a Srbska od konce 19. století. Zaplaveno bylo celkem území, kde žije 1,6-2,15 milionu lidí. Povodně si vyžádaly celkem 44 obětí.

Das Sturmtief Yvette (auch "Tamara") war ein Balkantief, das Mitte Mai 2014 zu schweren Überschwemmungen und heftigen Stürmen in Südosteuropa und Ostmitteleuropa führte. Es forderte wohl über 59 Todesopfer, großteils in Bosnien und Herzegowina, Kroatien und Serbien; hunderttausende Menschen wurden geschädigt. Die Regenmassen, die vom 14. bis zum 19. Mai 2014 fielen, waren die höchsten gemessenen Werte in den 120 Jahren seit Beginn der Wetteraufzeichnungen in der Region Sava; die Kosten der Flut werden auf bis zu 3,5 Mrd. Euro allein für Serbien und Bosnien-Herzegowina geschätzt.


Porovnání Banana Pi vs. Rasbperry Pi.

Porovnání klíčových parametrů Banana Pi proti Raspberry Pi:  Velkou výhodou Banana Pi je velký rozdíl v dvoujádrovém procesoru, velké operační paměti a především možnosti připojení dalších periférií a to i s rozhraním SATA. Čipset A20 se běžně používá v moderních tabletech či v chytrých telefonech.

Historie.

Projekt Banana Pi vznikl na počátku roku 2013 jako reakce na vznikající komunitu Raspberry Pi s odezvou na poptávaný větší výkon a s lépe řešeným připojením k počítačové síti prostřednictvím ethernetu s podporou rychlosti 10/100/1000. Nevýhodou ethernetového rozhraní Raspberry Pi byl fakt, že toto rozhraní bylo připojeno interně jako další USB periferie, což zvyšovalo nároky na další systémové prostředky.  V prosinci roku 2013 začalo první velké testování prvních prototypů této desky  V dubnu 2014 se spustil oficiální prodej desek Banana Pi.  V červnu 2014 byl uvolněn zdrojový kernel komunitou Banana Pi na Github  V dubnu 2015 byla vydána nová stabilní verze linuxového operačního systému Bananian OS 15.04, která opravovala mnoho chyb původní verze od hlavního uvedení Banana Pi/Pro/R1. Jedná se o přední operační systém odladěný pro tento typ počítače s plnou podporou integrace SATA portu v jádře.

Vývojové desky.

Banana Pi - model BP-A20 M1.

Základní verze - Dvoujádrový ARM Cortex-A7 1GHz, Mali400MP2, 1GB DDR3, 1x Gigabit LAN, 2x USB 2.0., HDMI...  Jedná se o základní model, který lze zakoupit jak na zahraničních obchodech tak i na českém trhu v oficiální české distribuci.  Cena za tento model se pohybuje řádově okolo 1 400,- Kč.

Banana Pi - model BP-A20 M1+ (plus).

Rozšířená a vylepšená verze - Dvoujádrový ARM Cortex-A7 1GHz, Mali400MP2, 1GB DDR3, 1x Gigabit LAN, WiFi, 2x USB 2.0., HDMI...  Koncem roku 2014 byla představena i rozšířená, tzv. plus verze základního modelu Banana Pi od původního výrobce, která reflektovala partnerskou verzi Banana Pro. Tato verze je založena na stejné konfiguraci jako základní model, avšak obsahuje navíc integrovaný bezdrátový adaptér WiFi B/G/N, včetně úspory místa se zahrnutým slotem na Micro SDHC kartu a rozšířením GPIO pinů. Samozřejmostí je i podpora připojení periférií přes integrovaný SATA port.  Ačkoli partnerský výrobce Lemaker přišel se svoji verzí Banana Pro mnohem dříve, Banana Pi M1+ (plus) nestačil držet tempo a jeho opožděné vydání se podepsalo na celkově nízké poptávce.

Banana Pi - model BP-A20 M2.

Čtyřjádrový ARM Cortex-A7 1GHz Quad Core, PowerVR SGX544MP2, 1GB DDR3, 1x Gigabit LAN, 1x WiFi, 4x USB, HDMI...  Tento model disponuje čtyřjádrovým procesorem ARM Cortex-A7 s čipsetem PowerVR SGX544MP2. Oproti prvnímu modelu má již slot na Micro SDHC karty (odpadá použití redukce nebo velké SD karty). Novinkou je také podpora integrovaného bezdrátového adaptéru WiFi B/G/N. V rámci tohoto rozšíření naopak tento model postrádá konektor SATA.

Banana Pi - model BP-A20 M2+(Plus).

Čtyřjádrový ARM Cortex-A7 1GHz Quad Core, Mali400MP2, 1GB DDR3, 1x Gigabit LAN, 1x WiFi, 2x USB, HDMI...  Tento model disponuje čtyřjádrovým procesorem ARM Cortex-A7 s čipsetem PowerVR Mali400MP2. Oproti prvnímu modelu má již slot na Micro SDHC karty (odpadá použití redukce nebo velké SD karty). Novinkou je také podpora integrovaného bezdrátového adaptéru WiFi B/G/N. V rámci tohoto rozšíření naopak tento model postrádá konektor SATA.

Banana Pi - model BPI-A83T M3.

Osmijádrový ARM Cortex-A7, PowerVR SGX544MP1, 2GB DDR3, 1x Gigabit LAN, 1x WiFi, 1x BT, 2x USB, HDMI...  Jedná se o nejnovější model, který v prvé řadě řeší podstatné nedostatky předchozích revizí. Zásadní změnou je využití přímého napájecího konektoru, který se nahradil za již dříve používaný MicroUSB konektor, který nebyl navržen na dodávání tak velkého napájecího proudu. V této souvislosti lze koupit modely jak s novým konektorem, tak s konektorem MicroUSB.  Velkou předností je využití nového osmijádrového procesoru ARM Cortex-A7 s novou čipsetovou řadou PowerVR SGX544MP1. Navýšení se dočkala i integrovaná operační paměť RAM, která se zdvojnásobila na 2GB typu DDR3, opět sdílenou v rámci GPU. Model Banana Pi M3 dále zahrnuje plnou podporu bezdrátového adaptéru WiFi se standardem B/G/N (150Mbit/s) a nově integrovaným bezdrátovým modulem Bluetooth v4.0.  Na internetových obchodech se dá zakoupit začátkem roku 2016.

Banana Pi open source router - model BPI-R1.

Platforma pro open-source router. Obsahuje dvoujádrový ARM Cortex-A7 1GHz, Mali400MP2, 1GB DDR3, 5x Gigabit LAN, WiFi B/G/N 2T2R MIMO 300Mbit/s, 1x USB, HDMI, SATA  Následovník původního Banana Pi - projekt určený pro vytvoření multifunkčního počítače v kombinaci s gigabitovým wifi routerem. V současné době je možné využít oficiální operační systém Bananian nebo upravený operační systém DDWRT, který je určený především pro síťové zařízení.  Cena tohoto modelu se pohybuje okolo 2 200 Kč je je již k sehnání v České republice.

Banana Pi IO rozšiřující karta.

K Banana Pi je možné připojit většinu rozšiřujících modulů, senzorů nebo doplňkového hardwaru kompatibilních s Raspberry Pi. Jedním z doplňkových příslušenství je rozšiřující karta s IO výstupy pro připojení dalších 32 GPIO pinů.

Banana Pi D1 modul s externí kamerou.

Novinkou je samostatný modul s integrovanou CMOS kamerou.

Operační systém.

Banana Pi podporuje tak jako Raspberry Pi následující operační systémy: Operační systém se "vypaluje" (rozbaluje) na SD kartu pomocí programu Win32DiskImager z operačního systému Windows nebo pomocí programu usb-imagewriter z operačního systému Linux. Doporučuje se použít SD karta s kapacitou větší než 4GB. Ideální je použít kartu s pamětí 8GB nebo 16GB.  Jako u každého zařízení, kde se jako hlavní záznamové médium využívá SD karta, je nutné brát v potaz její životnost. SD karty jsou choulostivé na velké množství přepisu záznamových buněk, proto se doporučuje využívat větší kapacity se softwarovou funkcí náhodného zápisu. Životnost SD karty lze prodloužit i vypnutím pravidelných záznamů - logů nebo vypnutím swapu. V některých případech lze využít fyzické zablokování zápisu na SD kartu (malý přepínač na kartě).

Výběr vhodného napájení.

Všechny modely Banana Pi/Pro jsou napájeny skrze Micro USB konektor. Výrobce doporučuje využít napájecí zdroj, který při výstupním napětí 5V dodává stabilně proud více než 1 Ampéru. V tomto okamžiku se můžete dostat do obtíží, protože některé USB nabíječky nejsou schopny dodat dostatečný proud, navíc v případě, že chcete připojit externí disk. Dalším problémem bývá příliš velká délka kabelu a velmi tenké vodiče, přes které takový proud neproteče. Pokud máte problémy s funkčností tohoto počítače, doporučuji nejprve zkontrolovat napájecí soustavu.

Využití.

Vzhledem ke stále se rozrůstající komunitě uživatelů Banana Pi vznikají na internetu nové zajímavé návody, kde můžete vycházet jak z návodů určené pro Raspberry Pi (vzhledem ke kompatibilitě), tak právě i z nových návodů na stavbu například výkonného datového úložiště s nízkou spotřebou (využití SATA konektoru). Jedním z příkladů může být projekt BanaNAS.  Zajímavým projektem může být například i sestavení výkonného clusteru, který již může konkurovat silnějším počítačovým sestavám při zachování nízké spotřeby s vysokým výkonem.

Volitelné příslušenství pro Banana Pi.

Rozšiřující SATA Multiplier.

S ohledem na využití integrovaného SATA portu je možné vývojové desky Banana Pi rozšířit o další konektory SATA za pomoci tzv. "SATA Multiplieru". Tato chytrá deska umožňuje rozšířit sběrnici SATA o dalších 5 konektorů, tím pádem lze připojit až 5 dalších zařízení se SATA rozhraním.  Odzkoušeným modulem s nativní podporou pro Banana Pi je deska s označením JMB 321 Sata Multiplier, který nese název po svém čipsetu JMB 321.  Tento modul podporuje připojení zařízení kompatibilní s rozhraním SATA I. a SATA II., o celkové datové propustnosti 1,5Gbit/s až 3,0Gbit/s.  Modul JMB 321 se připojuje k Banana Pi klasickým propojovacím SATA kabelem a napájí se externím zdrojem s napájecím napětím 5V.  Modul JMB 321 lze prakticky využít pro připojení více pevných disků k Banana Pi, či pozdějšího vytvoření softwarového pole RAID. Ideální je také pro použití v systémové konfiguraci operačního systému BananaNAS (či OpenMediaVault).

Banana Pi je jednodeskový mini počítač velmi podobný populárnímu Raspberry Pi nebo Orange Pi a předchůdce nového modelu Banana Pro od společnosti Lemaker s podporou WiFi. Vychází z velmi podobné architektury, avšak nabízí mnohem větší výkon. Základem počítače je dvoujádrový procesor ARM Cortex-A7 s integrovaným GPU jádrem Mali400MP2. Deska obsahuje integrovanou operační paměť 1 GB DDR3. Deska neobsahuje žádnou interní paměť pro operační systém nebo ukládání souborů, nabízí však možnost připojení SD karty či SATA rozhraní pro připojení pevného disku. K připojení zobrazovací jednotky slouží konektor HDMI nebo kompozitní RCA. Zvukový výstup lze napojit skrze 3,5 mm JACK nebo HDMI. Na desce se nachází také integrovaný mikrofon. Oproti Raspberry Pi má Banana Pi přímo napojený ethernet adaptér 10/100/1000 s konektorem RJ45. Základní deska obsahuje dva konektory USB 2.0 včetně jednoho konektoru USB OTG a jednoho konektoru USB micro sloužícího pro napájení.

Banana Pi ist ein Einplatinencomputer der chinesischen Bildungsinitiative "Lemaker.org". Der Verkaufsstart war im März 2014. Als Betriebssystem können Android, Ubuntu, Arch Linux, Debian, FreeBSD, Raspbian u. a. eingesetzt werden. Sein Prozessor ist ein ARM Cortex-A7 mit zwei Kernen in einem Allwinner A20. In diesem Ein-Chip-System (SoC) sind die Prozessorkerne mit einem Mali-400-Grafikprozessor vereint.


Polohopis.

Slanské Nové Mesto leží v jižní části Slanských vrchů v nadmořské výšce 221 m n. m. Území má charakter mírně kopcovitého terénu a intravilánem obce protékají potoky Roňava a Slančík. V okolí obce převládají bukovo-dubové lesy a žije zde pestrá skladba flóry a fauny.

Historie.

První písemná zmínka o obci pochází z roku 1332. Předpokládá se, že obec byla založena na královské půdě německými kolonisty. Koncem 14. století se dostala do vlastnictví šlechticů Lossonczyovců a v 16. století přešla do rukou Forgáchovců. V 17. století bylo Slanské Nové Mesto známé výrobou dřevěných sudů. V 19. století zase provozem mlýna a později i hospodou "Fiálky," která je dodnes v provozu pod názvem "Stodola na rozcestí."  Bývalé Slanské Nové Mesto leželo v údolí potoka Roňava, ale bylo zničeno pravděpodobně výpady Turků. Bývalá zničená obec byla větším městečkem, o čemž svědčí i místní farní kronika. V 18. století byla obec opětovně založena pod názvem "Uj-Város," což s malou obměnou "Újváros" vydržel až do roku 1907, kdy byl změněn na "Szaláncújváros".  V uherském geografickém lexikonu z roku 1851 je obec zmiňována jako převážně rusko-slovenská (resp. Rusínsko-slovenská) se 489 obyvateli. Statistika z roku 1910 vykazovala v obci 531 obyvatel, z toho bylo 356 Slováků, 166 Maďarů a 9 Němců.  Po první světové válce připadla obec na základě Trianonské mírové smlouvy Československé republice. V meziválečném období se používal úředně přeložený název "Nové Mesto". V roce 1948 došlo k doplnění názvu obce podle maďarského vzoru do podoby "Slanské Nové Mesto".

Slanské Nové Mesto je obec na Slovensku, v okrese Košice-okolí v Košickém kraji. V roce 2011 zde žilo 502 obyvatel. V současnosti má obec 473 obyvatel, z nichž je téměř 62 % římských katolíků, zbytek tvoří řeckokatolíci, evangelíci a obyvatelé bez, resp. s nezjištěným vyznáním.

Slanské Nové Mesto (bis 1948 slowakisch „Nové Mesto“; ungarisch "Szaláncújváros" – bis 1907 "Újváros") ist eine Gemeinde im Osten der Slowakei mit Einwohnern (Stand ), die zum Okres Košice-okolie, einem Teil des Košický kraj gehört. Sie ist Teil der traditionellen Landschaft Abov.


Historie.

Založení (2014).

Strana vznikla z hnutí, které se aktivně účastnilo protikorupčních protestů roku 2011. Za zakládací listinu lze považovat manifest, který mezi 12. a 13. lednem 2014 podepsalo na třicet osobností španělské inteligence, včetně profesora Juana Carlose Monedera, herce Alberta San Juana či bývalého předáka odborů Cándida Gonzáleze Carnera. Dne 14. ledna došlo k ustavení kandidátní listiny pro volby do Evropského parlamentu 2014. Do čela byl zvolen politolog a univerzitní lektor Pablo Iglesias Turrión. Trockistická španělská strana velmi pomohla hnutí v jejich začátcích. Hlavními body hnutí bylo zrušení článku 135 ústavy, kterým vláda v roce 2011 uzákonila omezení deficitu. Dále plnou akceptaci článku 128 ústavy, který ustavuje, že veškeré bohatství země, bez ohledu na to, kdo je vlastní, podléha zájmu lidu. A také zajištění práva na interrupci. Současně požadovali vystoupení Španělska z NATO a akceptaci práva národů na sebeurčení. Vznik strany byl vyhlášen dne 16. ledna 2014, když sehnali 50 000 registračních podpisů, a to za pouhý jeden den.

Volby do Evropského parlamentu (2014).

V březnu 2014 strana registrovala svou kandidátní listinu pro volby do Evropského parlamentu, na které řada kandidátů byla nezaměstnaných. Překvapivě jim hned první průzkumy slibovaly zisk pěti mandátů. K tomu také nakonec došlo, když strana získala 8 % hlasů (1 253 837 hlasů), a tím pět mandátů. Do Evropského parlamentu tak byl zvolen i Pablo Iglesias. V Evropském parlamentu poté strana vstoupila do politické skupiny Evropská sjednocená levice a Severská zelená levice. Pablo Iglesias po zvolení prohlásil, že si žádný europoslanec z Podemos nebude nechávat obvyklý plat 8 000 Euro, ale pouze 1 930 Euro, což je trojnásobek minimální mzdy ve Španělsku. Zbytek má jít na výdaje strany nebo na jiné schválené výdaje.

První sjezd (2014).

V červnu 2014 byl oznámen první sjezd strany –, na něm 55 000 členů přijalo politiku Pabla Iglesiase Turrióna a jeho kandidátů na vedení strany (86,8 % hlasů). Sjezd poté pokračoval v říjnu 2014, kdy už strana měla 150 000 členů, a kdy přijali základní programové a ideové směřování.

Volby.

Regionální a komunální volby (2015).

V říjnu 2014 se také strana rozhodla, že nebude kandidovat v komunálních volbách roku 2015, ale že jejich příznivci mají podpořit lokální hnutí, jakým je například progresivní platforma Guanyem Barcelona, kterou vede aktivistka Ada Colau. Strana se naopak pilně připravuje na parlamentní volby, které jsou stanoveny na prosinec 2015. Již v listopadu 2014 se v průzkumech vyhoupla na první místo s okolo 27 % hlasů. Tuto pozici si držela až do ledna 2015. Na konci února podpoře strany uškodilo obvinění Juana Carlose Monedera, člena vedení strany, z daňového podvodu. Vedení strany toto obvinění odmítlo. Nicméně obvinění stranu poškodilo zejména kvůli jejímu silnému protiškrtovému a protikorupčnímu étosu. Dalším důvodem oslabení může být radikální vzmach nově celostátně působící strany Ciudadanos.  V květnu 2015 proběhly volby do 13 ze 17 regionálních parlamentů a shromáždění a do více jak 8 tisíc zastupitelstev obcí. Například v Madridu získalo hnutí Ahora Madrid, podporované stranou Podemos, 20 z 57 mandátů a tím se zde umístilo na druhém místě. V Barceloně byla starostkou zvolena aktivistka Ada Colau, kterou Podemos taktéž podporovali. V regionálních volbách se Podemos umístili na třetím místě se 134 získanými mandáty.  Například v regionu hlavního města Madrid skončili třetí, obdrželi 587 949 hlasů (18,59 %) a 27 mandátů. V regionu Valencie skončili pátí se ziskem 279 596 hlasů (11,23 %) a 13 mandátů. V Andalusii již v březnu obsadili třetí příčku, když získali 590 011 hlasů (14,8 %) a 15 mandátů.

Parlamentní volby (2015–).

V parlamentních volbách z prosince 2015 se hnutí Podemos umístilo na třetí příčce za lidovci a socialisty. Ve volbách do Kongresu získalo 5 189 463 hlasů (20,66 %) a 69 mandátů, v Senátu obsadilo šestnáct křesel, celkově tak již v Senátu drželo 23 mandátů. Roztříštění kongresu vedlo k neschopnosti sestavit funkční vládu proto byly vypsány předčasné volby na červen 2016. V parlamentních volbách z června 2016 hnutí Podemos kandidovalo ve volební koalici se stranami Izquierda Unida a Equo. Společně tvořily koalici s názvem Unidos Podemos. Koalice obdržela 5 049 734 hlasů (21,3 %) a 71 mandátů. Došlo tedy ke ztrátě více než 100 000 voličů. Přesto strana obsadila třetí místo, stejně jako v předchozích volbách.  V parlamentních volbách z dubna 2019 hnutí Podemos kandidovalo opět ve volební koalici Unidas Podemos. Koalice obdržela 3 732 929 hlasů (14,3 %) a 42 mandátů. Pokračovala tedy ztráta podpory, kdy strana přišla o více než 1,3 milionu voličů. Strana se tak propadla na čtvrté místo.  V parlamentních volbách z listopadu 2019 hnutí Podemos kandidovalo opět ve volební koalici Unidas Podemos. Koalice obdržela 3 119 364 hlasů (12,86 %) a 35 mandátů. Pokračovala tedy ztráta podpory, kdy strana přišla o více než 600 tisíc voličů. Nicméně po volbách uzavřela koaliční smlouvu s vítěznými socialisty. Pokud koalice získá důvěru, budou Podemos poprvé ve vládě.

Cíle.

Na základě programu z roku 2014 si strana vytyčila tyto cíle:

Ve volbách do Evropského parlamentu 2014 strana získala 8 % hlasů, a tím byla čtvrtou nejsilnější stranou ve Španělsku. O rok později skončila v parlamentních volbách s 20,7 % hlasů na třetím místě za lidovci a socialisty.

Podemos (deutsch „Wir können“) ist eine spanische linkspopulistische, im Frühjahr 2014 gegründete Partei, die aus der Bewegung des 15-M (Proteste in Spanien 2011/2012) hervorgegangen ist. Parteiführer ist Pablo Iglesias Turrión.


Dětství a mládí.

Danah boyd se narodila jako Danah Michele Mattas na Den díkuvzdání. Po rozvodu rodičů se ve věku pěti let s matkou a mladším bratrem odstěhovali do Yorku, následně se její matka znovu vdala a rodina bydlela v Lancasteru. Po druhém rozvodu matky si tehdy Danah Beard změnila příjmení na Boyd podle svého dědečka. Rozhodnutí psát jméno malými písmeny bylo důsledkem dlouhého přemýšlení, které vysvětluje na svých webových stránkách.  Na střední škole se boyd věnovala mnoha aktivitám z různých oblastí, přičemž ale nebyla příliš spokojená a podle jejích vlastních slov se ve škole nudila a neměla příliš bohatý sociální život.  Počítače jí poprvé ukázal její bratr, představil jí IRC a Usenet a Danah učarovala myšlenka komunikace s cizími lidmi přes internet. Zároveň také díky internetu poznala další chytré mladé lidi.První vlastní webovou stránku založila Danah boyd v roce 1995 a věnovala se tam textům písní Ani DiFranco.

Vzdělání.

V letech 1992–1996 navštěvovala Manheim Township High School.  Následně nastoupila na Brown University, kde do roku 2000 studovala obor matematická informatika (computer sciences). Tam také pracovala pro Andyho van Dama, který byl zároveň jejím poradcem. Pod jeho vedením napsala práci týkající se 3D počítačových systémů, které používaly sexistické narážky. Původně chtěla boyd absolvovat dva obory (kromě matematické informatiky ještě náboženství), ale kvůli změně profesorů od myšlenky nakonec upustila. Na svém webu ovšem uvádí, že právě díky studiu náboženství vznikl její blog.  V letech 1999–2002 studovala na Massachusetts Institute of Technology obor „Media Arts and Sciences“. Následně se odstěhovala do San Francisca a v roce 2008 obdržela titul Ph.D. na Univeristy of California v Berkeley. Její závěrečná práce, kterou napsala pod vedením Petera Lymana a Mimi Ito, se zabývala vlivem sociálních sítí na americké teenagery.

Kariéra.

Danah získávala značnou část svých pracovních zkušeností už během studia. V roce 2003 měla možnost pracovat pro světoznámý web Friendster. O této zkušenosti psala mnohé příspěvky na svůj blog. Začala se zabývat kulturní dynamikou. Pracovala také pro Tribe. Net, který ji najal za účelem výzkumu určitých skupin lidí a pochopení, jak vytvořit webovou stránku tak, aby přitahovala lidi, kteří byli posedlí stránkou Friendster. Zkoumáním Friendsteru se zabývala Danah mnohem více se začátkem studia doktorátu na Berkleyho univerzitě, kdy se připojila ke komunitě sociálního softwaru.  Díky této práci se zúčastnila mnoha zajímavých konferencí. V roce 2003 ji oslovily New York Times, které se začaly zajímat o její práce. V důsledku toho se Danah rozhodla studovat blogování a zúčastnila se stáže v Google zabývající se etnografickou studií pro Blogger, která byla řízena Mimi Ito. V roce 2003 ji také Mimi Ito a její bratr Joi Ito oslovili ohledně spolupráce na projektu pro Nokii. Snažili se provést výzkum zaměřený na mládež žijící v digitálním světě. Samotná Danah se chtěla podílet na zkoumání přístupů mladistvých k neznámým lidem na internetu. Výzkum probíhal skrz rozhovory, pozorování a dokumentární analýzy.  Později se zúčastnila i stáže v Yahoo!.  Po celá léta svých výzkumů si vše poznamenávala a své práce později vydala. Její publikace obsahovaly také článek the MacArthur Foundation Series on Digital Learning, číslo nazvané: Why Youth (Heart) Social Network Sites: The Role of Networked Publics in Teenage Social Life." Články se zaměřují na důsledky sociálních sítí na lidskou identitu.  Zveřejnila také výzkum týkající se používání Facebooku a My Space u mladých lidí. Zatímco uživatelé Facebooku byli v roce 2007 převážně běloši, střední až vysoké vrstvy obyvatelstva, My Space používali černošští teenageři nižší třídy.  Kromě svého vlastního blogu demonstrovala svá zjištění také na DMLcentral blog.  V roce 2009 se stala součástí Microsoft Research v New England jako Social Media Researcher.  Současně je danah boyd prezidentkou Data & Society, hlavní výzkumnou pracovnicí v Microsoft Research a hostující profesorkou Newyorské univerzity. Její nynější výzkum se zaměřuje na data a umělou inteligenci, zneužití a manipulaci dat, a především na to, jak technologie utváří nerovnost ve společnosti.

Publikace.

V roce 2008 zveřejnila svou disertační práci: "Taken Out of Context: American Teen Sociality in Networked Publics" v Networked Publics na Kalifornské univerzitě. V roce 2014 vyšla její snad nejúspěšnější kniha: "It ́s complicated: The Social Lives of Networked Teens" v Yale University Press. V této knize boyd poukazuje na důležitost sociálních sítí. Mladiství mají totiž možnost vyjádřit své pocity a názory, aniž by byli souzeni a tím vyvrací zaryté teze o tom, jak jsou sociální sítě nebezpečné.

Ocenění.

V roce 2009 ji Fast Company označila nejvlivnější ženou v oblasti technologie. Foreign Policy ji označila jako jednu ze 100 nejlepších globálních myslitelů roku 2012. V září 2012 získala EEF 2019 Barlow/Pioneer Award a při té příležitosti poznamenala postavení žen v technologickém průmyslu a současná kontroverzní témata.

Danah boyd (* 24. listopadu 1977, Altoona) je výzkumná pracovnice ve společnosti Microsoft Research. Je profesorkou na Newyorské univerzitě a členka centra Harvard University Berkman Center for Internet and Society. Její jméno se píše malým písmem.

Danah Boyd, geborene "Danah Michele Mattas" (* 24. November 1977 in Altoona, Pennsylvania, USA), Eigenschreibweise: "danah boyd", ist eine US-amerikanische Medienwissenschaftlerin und Sozialforscherin, deren Arbeit sich im Schnittpunkt von Technologie, Politik und Gesellschaft bewegt. Boyd ist leitende Wissenschaftlerin bei Microsoft Research, Associate Professor für Media, Culture, and Communication an der New York University und Fellow am Berkman Center for Internet & Society der Harvard University. Seit 2013 ist sie Präsidentin des Data & Society Research Institute in New York.


Historie porcelánky.

Zakladatel porcelánky Johann Nikolaus Weber (1734–1801) přišel na klášterecké panství roku 1784 jako hraběcí lesmistr na pozvání Františka Josefa Thuna z rodného Alsaska. Po svém penzionování se roku 1793 rozhodl založit porcelánku. Podnět mu dal pracovník saské porcelánky Kastner, který objevil při své cestě na kláštereckém panství u Černic hlínu podobnou kaolinu. Hrabě Thun poskytl Weberovi grottu v zámeckém parku, aby zbudoval první pec ke zkušebnímu výpalu nádobí. Za první úspěch se považuje dochovaný koflík s miskou s nápisem "Vivat Böhmen." Další zdokonalení výroby zaznamenali až jeho následovníci poté, co byla postavena v pořadí třetí pec a 22. listopadu 1794 české zemské gubernium oficiálně povolilo výrobu kameniny. Teprve v letech 1797–1803 pod vedením durynského obchodníka Christiana Nonne (* 1751) se podařilo dosáhnout určité kvality šedého porcelánu s modrým dekorem. Jako točíř a dílovedoucí tehdy působil Josef Habertitzel (1774–1849), syn zakladatele slavkovské porcelánky, který si kláštereckou porcelánku najal od roku 1805. Od roku 1801 se na doporučení mineraloga Františka Ambrože Reusse začala dovážet hlína z okolí Kadaně. Kolem roku 1805 se podařilo vypálit tak kvalitní bílý střep, že se jím cítila být ohrožena i vídeňská manufaktura. Kolem roku 1815 se začaly vyrábět úspěšné kávové i čajové servisy, a lázeňské koflíky, jimiž byla zásobována lázeňská centra severních a západních Čech.  První vrcholné období porcelánu stylově empirového nastalo v letech 1820–1835 pod vedením Josefa Matyáše Thuna, který dal postavit novou budovu porcelánky a značně rozšířil produkci nádobí. Dosavadní stylový a dekorační vliv durynských porcelánek vystřídaly vzory míšeňské a vídeňské. Malíře porcelánu tehdy v Klášterci vedl Augustin Gruber.  Pod vedením Johanna Hillardta v letech 1835–1850 navázalo další úspěšné období. Sortiment zahrnoval kromě souprav stolního nádobí také vázy, svícny, mycí – toaletní soupravy, kuřácké pomůcky, ale také chrámové vybavení jako kropenky. Ve čtyřicátých letech byli zaměstnanci posílení o osmdesát malířů.  Pod vedením Karla Verniera v letech 1850–1872 klášterecká porcelánka dosáhla druhého asi nejvýznamnějšího období, éry velkých souprav čajových, kávových i jídelních servisů, označovaných jako formy francouzské nebo anglické. Současně se dodávaly stolní ozdoby (nástolce) v podobě figurálního porcelánu, zpravidla stavebnice žánrových skupin figurek a architektonických motivů. velkým přínosem byla spolupráce se sochařem Arnoštem Poppem, který vytvořil například alegorické figurky "Čtyř živlů," dvě "Tančící komtesy" a protějškové busty "císařského páru Františka Josefa I. a Alžběty Bavorské." V letech 1872–1900 nastaly určité organizační problémy výroby. Nejvýznamnějším artiklem se stal modrý cibulový dekor nádobí, který se v kláštereckém vzorníku jako "Zwiebelmuster" objevil poprvé roku 1868.

Historie sbírky Uměleckoprůmyslového musea.

V letech 1950–1952 byly restaurovány cenné renesanční zámecké interiéry a byla zde také instalována expozice porcelánu ze sbírek Uměleckoprůmyslového muzea v Praze. Expozice zachycuje vývoj českého i cizozemského porcelánu, historii klášterecké porcelánky, která dodnes patří k nejdůležitějším českým producentům porcelánu.  Sbírka s přibližně 12 000 exponáty patří po drážďanské, berlínské a vídeňské sbírce k předním středoevropským sbírkám. Byla založena po roce 1885 zprvu jen příležitostnými akvizicemi, k nimž patřila mimo jiné část proslulé sbírky Vojtěcha Lanny. Systematicky se sbírka začala rozvíjet až po první světové válce. Sbírka se zaměřuje především na evropský porcelán 18., 19. a raného 20. století, se zvláštním zřetelem k mapování české porcelánové produkce. Významnou část sbírky tvoří kolekce míšeňského porcelánu, kontinuálně zastoupeného od raritních vzorů z nejstaršího období až do konce 19. století. Další charakteristickou součástí je kolekce vídeňského porcelánu z manufaktury v Augarten. Tento soubor zahrnuje práce od počátků manufaktury až do klasicistního období. Kromě evropského porcelánu sbírky prezentují hlavně kolekcí českého porcelánu. Ta je největší v Česku, vyniká v ní soubor předmětů z manufaktury ve Slavkově (založené 1792), jejíž produkci mapuje takřka kontinuálně, stejně jako porcelánek v Lokti a na Karlovarsku, nejdříve v Březové (1803), a dále například v Dalovicích nebo v Doubí, podobně jako figurální porcelán z továrny v Praze na Smíchově. Dále se představuje produkce z Duchcova. Kromě historického porcelánu je vystavena také kolekce moderního porcelánu až po současný sortiment porcelánky Thun.

Thun-Hohensteinská sbírka porcelánu.

Rodinná sbírka kláštereckých Thun-Hohensteinů ovšem není vystavena, protože ji jako konfiskát německého majetku roku 1945 získalo pražské Národní muzeum. Vyniká v ní například sbírka lázeňských koflíků.

Muzeum porcelánu v Klášterci nad Ohří se nachází v budově kláštereckého zámku. U příležitosti 140. výročí založení thunské porcelánky zde roku 1954 byla instalována dlouhodobá expozice evropského, zvláště českého, porcelánu ze sbírek Uměleckoprůmyslového muzea v Praze a při oslavách 200. výročí byla obnovena a publikována v katalogu. Umístění muzea v Klášterci nad Ohří bylo zvoleno, protože zde roku 1794 vznikla třetí nejstarší a druhá dosud činná porcelánka v Česku.

Das Porzellanmuseum Klášterec nad Ohří ist ein an das Kunstgewerbemuseum in Prag angegliedertes Porzellanmuseum im Stadtschloss von Klášterec nad Ohří.


Další informace.

Boreček je též katastrální území o rozloze 6,37 km. Původní katastrální území sídla bylo pomezí "Brenná" a "Mimoň".  U jižního okraje vsi protéká řeka Ploučnice, která je i s okolní nivou v úseku právě mezi Borečkem a další ralskou vsí Ploužnicí chráněna jako přírodní památka Meandry Ploučnice u Mimoně.  V období 2. světové války zde byl vybudován průmyslový podnik – kafilérie, která je dodnes v provozu (společnost SAP) a patří v České republice ve svém odvětví mezi špičku.

Historie.

Boreček () byl před v předválečné době osadou správní obce Brenná. S Mimoní Boreček spojovala alej, která vedla mezi poli. Po kolektivizaci zemědělství bylo toto okrasné stromořadí zničeno.V době vojenského prostoru neprobíhal v obci vojenský výcvik, sloužila jako zázemí pro výsadkový prapor, který zde měl zřízenou sušárnu na padáky. Další využití obce bylo k ubytování zaměstnanců vojenských lesů a statků. V Borečku se zachovalo několik významných staveb. Jednou z nich je hájovna, dnes slouží jako bytový dům. Dále se zachovala budova hostince, který využívala sovětská armáda a dnes je zakonzervován. Významným místem je "Eustachova kaple", stojí v lese západně od obce a značně utrpěla přítomností vojsk. V meziválečném období byl postaven nový most přes Ploučnici, byl dominantou lučinaté nivy meandrující řeky. Dnes je niva silně zarostlá nálety a most ztratil význam po výstavbě obchvatu Borečku.  V roce 1921 zde bylo 21 domů a 90 obyvatel (z toho 89 Němců). Fara, četnická stanice, pošta, telegraf byly 2,5 km v Mimoni a železniční stanice 3 km taktéž v Mimoni.

Boreček ( "") je malá vesnice, část města Ralsko v okrese Česká Lípa. Nachází se asi 5,5 km na severozápad od Kuřívod a zhruba 2,5 km jižně od Mimoně, v bývalém vojenském prostoru. Má dvě od sebe asi 1 km vzdálené části. Západně od obce prochází silnice II/270 z Mimoně do Hradčan. Každá z částí vsi zde má svou autobusovou zastávku. Je zde evidováno 19 adres. Trvale zde v roce 2011 žilo 72 obyvatel.

Boreček (deutsch "Haidedörfel") ist ein Ortsteil der Stadt Ralsko in Tschechien. Er liegt zweieinhalb Kilometer südlich des Stadtzentrums von Mimoň und gehört zum Okres Česká Lípa.


Výskyt.

Druh je rozšířen ze západní Evropy přes střední, jižní a východní až po Kavkaz, západní Sibiř a dále přes Střední Asii až do Japonska. Vyskytuje se také na západě severní Afriky.  V České republice rostl ještě počátkem 20. století na více místech, hlavně v Polabí, v západních Čechách i na Moravě. Do dnešních dnů téměř všude vymizel a je známý pouze ze dvou lokalit kde jeho početnost kolísá.

Ekologie.

Úpor kuřičkovitý roste na půdách které jsou trvale mokré nebo často zaplavované s písčitým či bahnitým podkladem. Nejčastěji se vyskytuje na březích vodních nádrží nebo vodních toků, ve slepých ramenech řek, v polních proláklinách nebo krátkodobě na obnažených dnech rybníků či jezer.

Popis.

Jednoletá nebo krátce trvalá rostlina vyrůstající z vytrvalého oddenku umístěného na dnech mělkých stojatých vod nebo v bahnitých půdách. Má jednoduché nebo jen málo rozvětvené, plazivé neb vystoupavé a ve vodě vzplývavé lodyhy dorůstající do délky 10 až 50 cm a tloušťky 2,5 až 5 mm, u terestrických rostlin bývají kratší. Lodyhy jsou duté a mají zřetelné články, z nejspodnějších vyrůstají adventní kořeny a z vyšších přisedlé listy. Na ponořených lodyhách jsou čárkovité, okolo 20 mm dlouhé a vyrůstají v osmi až šestnáctičetných přeslenech. Na vynořených lodyhách jsou kopinaté až vejčité, 10 až 15 mm dlouhé a rostou v trojčetných až šestičetných přeslenech.  Čtyřčetné, oboupohlavné, přisedlé květy rostou z úžlabí listů pouze na vynořených lodyhách. Čtyři vejčité, ostře zakončené kališní lístky, 1,5 až 2 mm dlouhé, jsou do poloviny srostlé. Stejně dlouhé, široce vejčité korunní lístky jsou světle zelené. V květu je osm tyčinek ve dvou kruzích a čtyřdílný svrchní semeník. Samosprašné květy kvetou od června do září.  Plody jsou čtyřpouzdré, 3 mm velké kulovité tobolky, na vrcholu mírně zploštělé a obsahují množství válcovitých semen s šesti až deseti podélnými žebry. Semena jsou dlouhá 0,8 mm a jsou šířena zoochoricky. Ploidie druhu je 2n = 36.

Ohrožení.

Úpor kuřičkovitý se v přírodě vyskytuje stále méně a je i nadále ohrožován hlavně změnami ve využívání krajiny. Dochází k intenzifikaci zemědělství a zavážení neplodných mokrých pozemků odpadky nebo využívání pro skládky. Hodně mu také uškodily změny vodního režimu jako jsou meliorace, vysušování močálů a regulace vodních toků.  Pro zajištění ochrany před úplným vymizením je v „Seznamu zvláště chráněných druhů rostlin“ stanoveném vyhláškou Ministerstva životního prostředí ČR č. 395/1992 Sb. ve znění vyhl. č.175/2006 Sb. a v „Červeném seznamu cévnatých rostlin České republiky“ považován za kriticky ohrožený druh (§1) a (C1t).

Externí odkazy.

Úpor kuřičkovitý ("Elatine alsinastrum") je ohrožená obojživelná bylina, druh rodu úpor, která za posledních padesát let z české přírody následkem intenzifikace hospodaření téměř vymizela.

Der Quirl-Tännel ("Elatine alsinastrum"), auch Quirlblättriger Tännel oder Mierenstern-Tännel genannt, ist eine Pflanzenart aus der Gattung "Elatine" innerhalb der Familie der Tännelgewächse (Elatinaceae).


Předchůdci.

Na začátku roku 2000 vědci vyvinuli zinc finger nukleázy (ZFNs), syntetické proteiny, jejichž DNA-vazebné domény jim umožňují vytvářet dvojřetezcové zlomy DNA v určitých místech. V roce 2010 syntetické nukleasy nazývané efektorové nukleázy podobné transkripčním aktivátorům (TALENs) poskytly snadnější způsob, jak zacílit dvouvláknové přerušení na konkrétním místě na řetězci DNA. Zinc finger nukleázy i TALEN vyžadují design a vytvoření vlastního proteinu pro každou cílenou sekvenci DNA, což je mnohem obtížnější a časově náročnější proces než navrhování naváděcích RNA. Design CRISPR je mnohem snazší navrhnout, protože proces vyžaduje syntézu pouze krátké sekvence RNA, což je postup, který je již široce používán pro mnoho dalších technik v molekulární biologii (např. Vytváření oligonukleotidových primerů ).

Genomové inženýrství.

Úprava genomu CRISPR-Cas9 se provádí pomocí systému CRISPR typu II. Pro editaci genomu, zahrnuje tento systém Cas9, crRNA a tracrRNA spolu s templátem pro opravu DNA, která se používá buď v nehomologním spojování koncových bodů (NHEJ), nebo při homologicky řízené opravě (HDR). CRISPR-Cas9 často používá plazmid k transfekci cílových buněk. Hlavní složky tohoto plazmidu jsou zobrazeny na obrázku a uvedeny v tabulce. CrRNA je unikatně a specificky navržena pro každou aplikaci, protože jde o sekvenci, kterou Cas9 používá k identifikaci a přímé vazbě na specifické sekvence v DNA hostitelské buňky.  crRNA a tracrRNA mohou být spojeny dohromady, aby vytvořily jednovidkovou RNA (sgRNA). Tato sgRNA může být vnesena do buňky spolu s genem kódujícím protein Cas9. K dispozici je mnoho online nástrojů, které slouží k navrhování sekvenci sgRNA. CRISPR-Cas9 má poměrně jednoduchou konstrukci. Jeho specificita závisí na dvou faktorech: cílové sekvenci a sekvenci PAM. Cas9-nukleáza vybírá správné umístění v genomu hostitele pomocí PAM. Sekvence není součástí proteinu Cas9 a jako výsledek je přizpůsobitelná a může být nezávisle syntetizována. Cas9 nelze snadno modifikovat tak, aby rozpoznával jinou sekvenci PAM. To však v konečném důsledku není příliš omezující, protože je to obvykle velmi krátká a nespecifická sekvence, která se vyskytuje často na mnoha místech v celém genomu (např. Sekvence PAM SpCas9 je 5'-NGG-3 'a v lidském genomu se vyskytuje zhruba každých 8 až 12 párů bází).  Jakmile jsou tyto sekvence sestaveny do plazmidu a transfekovány do buněk, protein Cas9 pomocí sgRNA najde správnou sekvenci v DNA hostitelské buňce a - v závislosti na variantě Cas9 - vytvoří jednovláknový nebo dvouřetězcový zlom.  Správně rozmístěné jednovláknové zlomy v hostitelské DNA mohou vyvolat homologicky řízenou opravu (HDR), která je méně náchylná k chybám než nehomologní spojení konců (NHEJ), které obvykle následuje po dvouvláknovém zlomu. Poskytnutí opravy DNA šablony umožňuje vložení specifické sekvence DNA na přesném místě v genomu. Cílem je, aby nativní proces HDR buňky využíval poskytovanou opravnou šablonu a tím začlenil novou sekvenci do genomu. Jakmile je tato nová sekvence začleněna, je nyní součástí genetického materiálu buňky a přechází do jejích dceřiných buněk.  Dodání Cas9, sgRNA a přidružených komplexů do buněk může nastat prostřednictvím virových a nevírusových systémů. Elektroporace DNA, RNA nebo ribonukleokomplexů je běžnou technikou, i když může mít za následek škodlivé účinky na cílové buňky. Techniky chemické transfekce využívající lipidy byly také použity k zavedení sgRNA v komplexu s Cas9 do buněk. Typy buněk, které jsou obtížněji transfekovatelné (např. Kmenové buňky, neurony a hematopoetické buňky), vyžadují účinnější dodávací systémy, jako jsou například systémy založené na lentiviru (LV), adenoviru (AdV) a adeno-asociovaném viru (AAV).

Editace genu CRISPR je technika genetického inženýrství v molekulární biologii, kterou lze modifikovat genomy živých organismů. Je založen na zjednodušené verzi bakteriální CRISPR - Cas9 antivirovém obranným systému. Dodáním nukleasy Cas9 spojenou se syntetickou vodicí RNA (gRNA) do buňky je možné genom buňky štěpit na požadovaném místě, což umožňuje odstranit stávající geny a / nebo přidat nové geny "in vivo".

Die CRISPR/Cas-Methode (von engl. Clustered Regularly Interspaced Short Palindromic Repeats -" gruppierte kurze palindromische Wiederholungen mit regelmäßigen Abständen und CRISPR-associated -" CRISPR-assoziiertes Protein) ist eine molekularbiologische Methode, um DNA gezielt zu schneiden und zu verändern "(Genome Editing)". Gene können mit dem CRISPR/Cas-System eingefügt, entfernt oder ausgeschaltet werden, auch Nukleotide in einem Gen können geändert werden. Aufgrund der einfachen Durchführung, der Skalierbarkeit hinsichtlich unterschiedlicher Zielsequenzen und der geringen Kosten wird die CRISPR/Cas-Methode zunehmend in der Forschung eingesetzt.


Historie.

Průzkumnou štolu tunelu začali oficiálně razit v ose jižního tunelového tubusu v květnu 1998 po poklepání základního kamene stavby za účasti tehdejšího předsedy vlády Vladimíra Mečiara. Štola Alžběta byla ražena společností Doprastav od obou portálů současně. Ze strany západního portálu ve směru od obce Višňové se razilo klasickou metodou NRTM (nová rakouská tunelovací metoda). V délce 573 metrů se razilo dovrchně se sklonem 0,50 %, dále úpadně se sklonem 2,27% v délce 2545 metrů. Od východního (vrúteckého) portálu se ražení uskutečňovalo pomocí tunelovacího plnoprofilového razícího stroje TBM s průměrem frézové hlavy 3,5 m. Tento úsek se razil od portálu Dubná Skala dovrchně se sklonem 2,27 % v délce 4362 metrů.  Při ražení se objevilo nečekané množství geologických poruch, nejvážnějším problémem byl velký přítok vody. V únoru roku 2001 dělníci prorazili z vrútecké strany 2970 metrů, od Višňového se dostali do vzdálenosti 1970 metrů. Dne 24. srpna 2002 byla nakonec štola definitivně proražena. Následně byla výstavba obou tubusů tunelu odložena na rok 2003, později na rok 2007. Dne 16. října 2009 byl za účasti tehdejšího předsedy vlády Roberta Fica slavnostně poklepán základní kámen stavby u východního portálu, čímž se oficiálně rozjela výstavba tunelu. Tunel měl být součástí takzvaného prvního balíku PPP-projektů, který se však nakonec nerealizoval.  Po změně vlády v roce 2010 byla výstavba dálnic přes PPP-projekty novým ministrem dopravy Jánem Figeľem zrušena a celý úsek dálnice bylo nutné soutěžit nanovo. Hrazený měl být již z eurofondů a státního rozpočtu. Koncem roku 2011 byla vypsána soutěž na zhotovitele metodou tzv. žluté knihy FIDIC (Naprojektuj a stavěj). Obálky s nabídkami uchazečů se otevíraly 26. června 2012. Nabídka konsorcia firem Skanska a Strabag postavit celý úsek dálnice s tunelem za 338 milionů € se ukázala být překvapivě nízká, protože to představovalo pouze 37,7 % z původně odhadovaných nákladů 896,53 mil. €. Následně kvůli průtahům mezi zúčastněnými společnostmi ve veřejných zakázkách nabral celý proces výběru zhotovitele skluz a ukončen byl až koncem první poloviny roku 2014.

Výstavba.

Smlouva na výstavbu byla slavnostně podepsána 11. června 2014, samotná výstavba oficiálně začala 17. června 2014 poklepáním základního kamene stavby v centru města Žilina.  S ražením tohoto nejdelšího slovenského tunelu se oficiálně a slavnostně začalo 9. června 2015 starou hornickou tradicí, a to osazením sošky sv. Barbory, patronky horníků, za účasti zástupců Ministerstva dopravy, výstavby a regionálního rozvoje, Národní dálniční společnosti, zhotovitele a dalších hostů.  Zhotovitelem je sdružení podnikatelů Salinas Impregilo S.p.A. a Dúha, a.s., které celý dálniční úsek s tunelem staví za částku 409 milionů €. V srpnu a v září 2018 byly proraženy oba tubusy, podle nového harmonogramu prací slovenského ministerstva z března 2019 má být tunel otevřen v roce 2023.  V březnu 2019 byla podepsána dohoda o ukončení smlouvy s konsorciem Salinas – Dúha. V lednu 2020 byla vyhlášena první fáze nové soutěže na dostavbu dálničního úseku Lietavská Lúčka – Dubná skala.

Tunel Višňové je dálniční dvoutubusový tunel ve výstavbě s délkou 7520 metrů, který se nachází na dálnici D1 na úseku Lietavská Lúčka-Dubná Skala a po dostavbě se stane nejdelším provozovaným tunelem na Slovensku.

Der Višňové-Tunnel () ist ein Autobahntunnel in Bau in der Nordslowakei, der als Teil der Autobahn D1, Bauabschnitt Lietavská Lúčka–Dubná Skala (11,3 km) errichtet werden wird. Mit seiner Länge von 7.520 Metern wird der Tunnel zum längsten Kunstbauwerk der D1 und wird voraussichtlich 2023 fertiggestellt. Vom Anfang an werden zwei Röhren gebaut. Nach aktuellen Planungen ist noch ein längerer Tunnel, der Karpaty-Tunnel bei Bratislava im Zuge der Autobahn D4 mit einer Länge von etwa 9 km geplant.


Historie.

Původní vesnice se urbanizovala v 17. a 18. století. Tento rozvoj je spojen s rozparcelováním bývalých pozemků královny Margot, ke kterému došlo v roce 1622 v prostoru mezi Seinou, "Rue de l'Université" a "Rue du Bac". "Quai des Théatins" bylo zastavěno paláci v letech 1628 až 1660. Dále na jih ("Rue Saint-Dominique", "Rue de Grenelle", "Rue de Varenne", "Rue de Babylone" a "Rue de Sèvres") vznikly nové kláštery – noviciát dominikánů (1632), Dames de Bellechasse (1636), Filles de Saint-Joseph (1639), theatini (1648), karmelitáni (1656) a Společenství zahraničních misií (1663).  Výstavba Pont Royal v letech 1685–1689 a přesun krále a dvora do Versailles podnítilo výstavbu paláců v "Rue de l'Université", "Rue Saint-Dominique" a "Rue de Grenelle".  Tento trend pokračoval i na počátku 18. století, zejména během Régence. Předměstí, ohraničené na západě výstavbou Invalidovny (1671-1706), se stalo módní čtvrti pro aristokraty a finančníky, zatímco čtvrť Le Marais na protějším břehu řeky začala upadat. V té době vznikly paláce Matignon (1722), Biron (1732), Lassay, Bourbon (1722–1727) a Salm (1782). Po roce 1760 se výstavba zpomalila a obliba se přesunula na ulici "Rue de la Chaussée-d'Antin" v 9. obvodu.  V první polovině 19. století zmizely velké klášterní areály: Dames de Bellechasse a karmelitáni v roce 1828 (otevření ulic "Rue Las Cases", "Rue de Martignac", "Rue Casimir Périer" a rozšíření "Rue de Bellechasse"), klášter Navštívení Panny Marie ("Rue Saint-Simon"). Ulice "Rue Vaneau" a "Rue Barbet" de Jouy vznikly rozparcelováním palácových zahrad.  Přestavba Paříže vedené baronem Haussmannem se omezila na proražení "bulváru Saint-Germain" (od roku 1866) a "Rue de Solférino" (1866) a začátkem "bulváru Raspail".  V 19. století se mnoho paláců přeměnilo na ministerstva a velvyslanectví.

Faubourg Saint-Germain (tj. "předměstí svatého Germaina") bylo jižní předměstí Paříže, které se rozkládalo za městskými hradbami v prostoru dnešního 7. obvodu. Rozvíjelo se za opatstvím Saint-Germain-des-Prés a rozkládalo se až k Vojenské škole. Bývalé předměstí protíná "Boulevard Saint-Germain", který nechal vybudovat v roce 1866 baron Haussmann.

Faubourg Saint-Germain ist ein historischer Stadtteil von Paris, der lange Zeit als Mittelpunkt der vornehmen aristokratischen Gesellschaft galt. Das nach Germanus von Paris benannte Viertel besteht in etwa aus dem östlichen Teil des heutigen 7. Arrondissements zwischen dem Hôtel des Invalides, dem Quai d’Orsay und der Abtei Saint-Germain-des-Prés im Rive Gauche. Bei Chateaubriand, Balzac, Poe und Proust wird die im 17. Jahrhundert neu besiedelte Vorstadt (Faubourg) eingehend literarisch auch als elitäre soziale Gruppe geschildert. Hannah Arendt beschreibt in ihrem Essay "Faubourg Saint-Germain" Prousts Figuren des Kapitels "Sodom und Gomorra" in Auf der Suche nach der verlorenen Zeit als ein Beispiel für die Wurzellosigkeit des assimilierten Judentums in Frankreich. Der Stadtteil wird heute durch das Musée d’Orsay, den Palais Bourbon, das Musée Rodin, den Boulevard Saint-Germain, die Rue du Bac und etliche vornehme Hotels und Cafés geprägt.


Příběh.

Enterprise D míjí časoprostorovou anomálii, ze které vyletí jakýsi objekt. V tu chvíli se realita zásadně změní, ale nikdo kromě Guinan tuto změnu nezaregistruje: Z Enterprise D se stane válečná loď, na palubě není Worf a naopak přibude Tasha Yarová a Federace je ve zničující válce s Klingony a navíc drtivě prohrává.  Objekt, který se vynořil z anomálie, je loď Enterprise C, dávno považovaná za zničenou, protože se stala nezvěstnou před více než dvaceti lety, v roce 2344, když se nacházela poblíž klingonské stanice Narendra III v den, kdy na ni zaútočili Romulané. Enterprise C je nyní těžce poškozená. Její kapitán Rachel Garrettová sdělí kapitánu Picardovi, že před chvílí letěli na pomoc Klingonům a romulanská palba loď těžce poškodila. Je velmi překvapená, když se dozví, že se přesunula o mnoho let do budoucnosti.  Guinan má zvláštní schopnosti pro vnímání času a proto si všimne, že se vše změnilo, že místo míru je náhle zničující válka. Přesvědčuje Picarda, že Enterprise C nemá v tomto desetiletí co dělat a že současná realita je špatně – například že z lodi zmizely děti. Picard jí vůbec nerozumí, proč by na válečné lodi měly být rodiny s dětmi. Guinan na něho však apeluje, aby jí přesto věřil.  Posádka usoudí, že Enterprise C prolétla anomálii zvaná „časový zlom“, kterou vytvořil výbuch romulanských torpéd, a že zmizení Enterprise C v roce 2344 mohlo ovlivnit historii. Posádka spekuluje, že v časové linii, kterou popisuje Guinan, byl možná mír s Klingony uzavřen díky tomu, že si vážili oběti Enterprise C, zničené při obraně Narendry III.  Oba kapitáni tedy řeší otázku, zda Enterprise C poslat časovým zlomem zpět na jistou smrt, když nikdo neví, jaký vliv to na časovou linii bude mít a která z linií je vlastně „správnější“. Protože posádka Enterprise C cítí, že do této éry nepatří, je rozhodnuto o jejím návratu do minulosti. V tom se ale odmaskuje klingonská loď a její střelba těžce poškodí Enterprise C; přitom zemře Garrettová i mnoho členů posádky.  Velení lodi převezme kormidelník Castillo, který se mezitím romanticky sblížil s Tashou Yarovou a je nadšen z jejích taktických rad. Ta se od Guinan dozvídá, že ve „správné“ časové linii zemřela zbytečnou smrtí. Proto si od kapitána Picarda vyžádá svolení nastoupit jako taktický důstojník na Enterprise C, která má teď kritický nedostatek posádky.  Po provedení nejnutnějších oprav zamíří Enterprise C k časovému zlomu. K oběma federačním lodí ale míří trojice klingonských plavidel. Enterprise D se pouští do zoufalého boje, aby ochránila Enterprise C. Dostává zničující zásahy, strojovna i můstek hoří a mnoho lidí umírá, včetně komandéra Rikera.  V tom Enterprise C proletí časovým zlomem. Na Enterprise D je vše jako předtím. Posádka zjišťuje, že anomálie mizí, a na události z druhé časové linie si nepamatuje. Kromě Guinan, která cítí velkou úlevu a požádá Geordiho, aby jí vyprávěl o Tashe.

Návaznost.

V této časové linii pošle kapitán Picard Tashu o dvě desetiletí do minulosti. Tam upadne do romulanského zajetí a narodí se jí dcera. S ní se kapitán ke svému překvapení setká v několik pozdějších epizodách.

„Enterprise včerejška“, v originále „Yesterday's Enterprise“, je v pořadí patnáctá epizoda třetí sezóny seriálu "". V této epizodě se musí posádka USS Enterprise-D rozhodnout, zda pošle USS Enterprise-C, která cestovala časem, zpět do její doby, přestože jí tím hrozí jisté zničení, aby tak ochránila svou časovou linii.

Die alte Enterprise ist eine Episode aus der dritten Staffel der US-amerikanischen Science-Fiction-Fernsehserie "Raumschiff Enterprise – Das nächste Jahrhundert". Sie wurde in den Vereinigten Staaten im Februar 1990 und in Deutschland im Oktober 1992 erstausgestrahlt. Sie thematisiert Zeitreisen und gehört zu den populärsten "Star-Trek"-Episoden.


Popis.

Batalion se skládá z příznivců krajní pravice, nacionalistů, neonacistů, veteránů ukrajinské armády i zahraničních nadšenců. Kromě Chorvatů, Slováků a dalších Slovanů jsou v batalionu údajně i občané Itálie, Řecka, Irska a skandinávských zemí. Prapor se v minulosti podílel na pokusech o dobytí Doněcku a má velké zásluhy na dobytí Mariupolu, který jeho příslušníci od konce března 2015 opevňují, protože očekávají ofenzívu proruských povstalců.

Symboly.

Symboly praporu jsou žlutá vlajka s černým symbolem Werwolfů, to jest vlčím hákem ("Wolfsangel"), to je runa, kterou často používali nacisté a stále používají někteří neonacisté. V pozadí se nachází okultistický symbol černého slunce a v dolní části znaku je vidět státní znak Ukrajiny (ukrajinský trojzubec). Podobný vlčí hák užívala i 2. tanková divize Waffen-SS „Das Reich“. Černé slunce je původně indoevropský okultní symbol a někdy je označován jako symbol okultismu Třetí říše. Existují i konspirační teorie, které hovoří o tom, že zkratka SS znamená ve skutečnosti "Schwarze Sonne" (černé slunce).

Zatčení velitele Azov-Krym.

Podle agentury Unian zadržela v únoru 2016 ukrajinská tajná policie SBU velitele ukrajinských dobrovolnických milicí Azov-Krym Stanislava Krasnova. Podle obvinění SBU Krasnov spolupracoval s Ruskem, měl provokovat přestřelky na severní hranici Krymu a ruským agentům předat seznam členů dobrovolnického pluku Azov.

Porušování lidských práv a válečné zločiny.

Úřad vysokého komisaře OSN pro lidská práva (OHCHR) prohlásil, že Azov porušuje pravidla vedení války např. masovým rabováním, mučením a únosy novinářů. Od září 2014 do února 2015 bylo zdokumentováno hromadné rabování civilních domů. V srpnu až září 2014 bylo zaznamenáno kruté zacházení, znásilnění a další formy sexuálního násilí zhruba desítkou členů praporů Azov a Donbass. K vynucení přiznání ze zadržených civilistů používal Azov mučení a bití, včetně využití elektrického proudu a dušení vodou.

Azov (ukrajinsky "Азов") je samostatné oddělení Ukrajinské národní gardy, dříve policejní pluk Ministerstva vnitra Ukrajiny, který vznikl 5. května 2014, poté co nový ukrajinský ministr vnitra Arsenij Avakov povolil vznik polovojenských dobrovolných jednotek.

Das Regiment Asow () ist eines von etwa 80 paramilitärischen Freiwilligenbataillonen, die im Ukraine-Konflikt gegen prorussische Separatisten im Osten des Landes kämpfen und dabei dem ukrainischen Innenministerium unterstehen. Der von nationalistischen Politikern gegründete Verband ist wegen der teilweise offen rechtsextremen politischen Positionen vieler seiner Anführer und Angehöriger sowie der Verwendung entsprechender Symbole stark umstritten. Insgesamt zählte das Regiment Asow 2014 etwa 850 Soldaten.


Historie.

Společnost byla založena Heinrichem Bökerem a Hermannem Heuserem roku 1869. Rodina Bökerů však již od 17. století působila v sousedním městě Remscheid, kde vlastnila fabriku produkující ruční nástroje, ve které se od roku 1829 vyráběly šavle. Také ve Spojených státech, Kanadě, a Mexiku založili v 19. století členové rodiny Bökerů společnosti, zaměřující se na produkci a obchodování s příbory.  Na začátku 20. století odesílal Böker velkou část solingenské produkce své americké sesterské společnosti H. Boker & Co., se sídlem v New Yorku, aby se jejich zboží dalo snáze sehnat i na americkém trhu. Posílená H. Boker & Co. se kromě toho také zaměřila na vlastní produkci ve Spojených státech, pro uspokojení poptávky.  Během druhé světové války byly továrny v Solingenu zcela zničeny. Registrace ochranné známky Böker pro americký trh byla zkonfiskována.  Po válce byly německé továrny v Solingenu přestavěny. Na počátku 60. let 20. století se Boker USA, po opakovaných změnách majitele, dostal pod křídla výrobce nůžek Wiss & Sons. Wiss & Sons prodával na americkém trhu jak nože Böker ze solingenské produkce, tak nože z produkce vlastní. Na začátku 70. let byl Boker USA od tehdejšího majitele Wiss & Sons odkoupen firmou Cooper Industries. Roku 1983 ukončil Cooper Industries vlastní výrobu nožů a v roce 1986 předal americkou ochrannou známku zpátky do Heinr. Böker Baumwerk GmbH v Solingenu. Značka Böker se vrátila zpět do rukou původní solingenské společnosti. Pro prodej na americkém trhu založil Böker v témže roce dceřinou společnost Boker USA, Inc., která sídlí v Denveru.

Produkty.

Firma se zaměřuje na outdoorové, lovecké, sběratelské, sportovní nože a profesionální nože pro bezpečnostní složky. Sortiment ale zahrnuje také kuchařské nože a klasické holicí břitvy. Böker spolupracuje s mezinárodně známými nožíři, kteří obvykle vyrobí vzorový kus, na jehož základě se firma rozhodne, zdali zahájí jeho sériovou výrobu.  Produkty značky se dělí do čtyř kategorií:

Böker Manufaktur Solingen.

Pod Böker Manufaktur Solingen nabízí Böker ručně vyráběné nože ze Solingenu. Jedná se zejména o sběratelské nože. Mezi nejznámější výrobky zde patří sběratelské nože s čepelí z damascénské oceli, z děla tanku Leopard nebo z pancéřových plátů bitevní lodě Tirpitz.

Böker Arbolito.

Pod Böker Arbolito nabízí Böker ručně vyráběné nože z vlastní produkce v Buenos Aires.

Böker Plus.

Pod Böker Plus nabízí Böker nože, jejichž koncepce, design a konstrukce pochází ze Solingenu, ale vyrábí se v zahraničí. Nože Böker Plus jsou inovativní nože určené pro profesionální uživatele.

Magnum by Böker.

Pod Magnum by Böker jsou řazeny ty produkty, které byly vyrobeny v zahraničí, kde byl též navržen jejich design a konstrukce. Ze Solingenu tedy pochází pouze koncept daného nože.

Heinr. Böker Baumwerk GmbH je německý výrobce nožů. Sídlí v Solingenu, v Severním Porýní-Vestfálsku. Kromě vlastní produkce v Solingenu a Buenos Aires, se nože Böker vyrábí i v Číně a na Tchaj-wanu. Kromě toho je tato firma také dovozce a distributor dalších mezinárodních značek, jako jsou například Spyderco a CRKT. Společnost působí prostřednictvím dceřiných společností nebo partnerů ve 30 zemích světa. Böker byl jedním z prvních výrobců keramických nožů.

Die Heinr. Böker Baumwerk GmbH ist ein deutscher Messerhersteller mit Hauptsitz in Solingen in Nordrhein-Westfalen. Neben der Eigenproduktion an den Standorten Solingen und Buenos Aires lässt Böker auch Messer als Auftragsfertigung in China und Taiwan produzieren. Zusätzlich tritt Böker auch als Importeur und Distributor für internationale Marken wie z. B. Spyderco und CRKT auf. Das Unternehmen ist über Tochterunternehmen oder Partner in 30 Ländern vertreten. Böker gehörte zu den ersten Anbietern von Keramikmessern.


Příběh.

Hvězdná loď USS Enterprise, které velí kapitán Christopher Pike, zachytí strohý nouzový signál havarované lodě "SS Columbia" v hvězdném systému Talos. Kapitán nejprve zavrhuje záchrannou misi pro nedostatek informací o trosečnících a nutnost ošetření vlastních raněných v kolonii Vega. Sám Pike je znavený funkcí kapitána spojenou s důležitými rozhodnutími a zvažuje svou rezignaci.  Poté co Spock zachytí doplňující informace o trosečnících lodi "SS Columbia", se Pike rozhoduje změnit směr na Talos. Výsadek skutečně objevuje skupinu trosečníků a kapitána zaujme mladá Vina, dcera jednoho z vědců havarované lodi. Záhy je však Pike nalákán Vinou do pasti a stává se dalším chovným exemplářem Talosianů. Zatímco se zbytek posádky "Enterprise" snaží zničit vstup do podzemí, je kapitán Pike vězněn neznámou rasou, která žije v podzemí planety. Zjišťuje, že celý tábor trosečníků byla iluze a on je chovným exemplářem určeným k rozmnožení svého druhu a následné službě Talosianům. Tato rasa má mimořádně vyvinuté mozky a dokáže vytvořit jakoukoliv iluzi. Pike je postupně vystavován různým iluzím, ve kterých se znovu vyskytuje Vina. Později zjišťuje, že Vina je skutečná bytost, která přežila havárii lodi, a s níž má rozmnožit svůj druh, aby obhospodařoval nástroje Talosianů, kteří již díky svým schopnostem zapomněli, jak mají kolonizovat svou planetu, zotavující se z dávné války. Protože Pike stále Talosianům vzdoruje spojení s Vinou, jsou do jeho klece teleportovány dvě důstojnice z Enterprise. Později se mu daří zaujmout jednoho Talosiana a pomocí phaseru uniknout z vězení. Na povrchu Talosiané zjišťují, že člověk je rasa nevhodná k chovu, protože nesnese zajetí, i když je příjemnější než svoboda. Pike se dozvídá, že Vina není mladá a navíc je ve skutečnosti zohyzděna po havárii své lodi, a proto také nechce opustit Talosiany do "reálného světa".  Talosiané pak vytvoří obraz kapitána Pikea. Ona tak může mít svou iluzi a on svou svobodu.

Zajímavosti.

Vůbec první Star Trek je oproti dalším dílům značně odlišný. Kapitánem lodi USS Enterprise není více známý James T. Kirk, ale Christopher Pike, který zvažuje zdali má vůbec setrvat ve své funkci. Vulkánec Spock, jakožto jediná postava přenesena do dalších dílů, ještě není prvním důstojníkem. Tuto funkci zastává žena známá pouze jako "Číslo jedna".  NBC tento díl zamítla s tím, že je příliš intelektuální, pomalý a bez dostatku akce. Celá první série tedy dlouhá léta obsahovala až v pořadí druhý vytvořený pilotní díl "Kam se člověk dosud nevydal" a podstatná část záběrů z epizody "Klec" byla použito pro dvouepizodu Zvěřinec I a II.  Při stříhání záběrů této epizody při natáčení epizod "Zvěřinec I" a "II" se ztratily originální pásky. Roddenberryho černobílá 16mm páska určená k referenčním účelům byla až do roku 1987, kdy archivář Hollywoodských laboratoří našel originální, barevný 35mm kotouč bez popisku a zařídil jeho návrat Roddenberrymu, jediným exemplářem.

„Klec“ (v originále „Cage“) je první pilotní díl první sezóny seriálu Star Trek, později známého jako "". Epizoda byla natočena roku 1965, ale ihned zamítnuta společností NBC a na obrazovkách se objevila až roku 1988. Většina materiálu byla použita při natáčení dílů Zvěřinec I a Zvěřinec II.

Der Käfig (Originaltitel: "The Cage") ist ein US-amerikanischer Science-Fiction-Fernsehfilm aus dem Jahr 1965. Er wurde als Pilotfolge der Star-Trek-Fernsehserie "Raumschiff Enterprise" produziert, jedoch vom Sender abgelehnt. Einige Szenen der Pilotfolge wurden später in der elften und zwölften Folge der Serie verwendet.


Historie.

Plemeno bylo vyšlechtěné na konci 19. století na pomezí (hranici = border) Anglie a Skotska. Tato oblast se nazývá Border Counties. Původně bylo plemeno určeno hlavně pro shánění ovcí do stád a vedení stád nehostinnou krajinou podle povelů pastevce. Jako jednou z prvních border kolií je označován pes Old Hemp, který je současně i předkem vůbec prvních border kolií novodobého vzhledu. Název plemene byl stanoven v roce 1910. Nejstarší (od roku 1906) organizací zabývající se registrací border kolií je International Sheep Dog Society (ISDS) se sídlem ve Velké Británii. Tato organizace se nezabývá chovem (není chovatelský klub,) umožňuje registraci pracovních border kolií (splněním určitých podmínek). ISDS má v ČR „asociovaného člena“ KPOP ČR (Klub pracovních ovčáckých psů České republiky, z.s.).

Povaha.

Border kolie se řadí k nejinteligentnějším plemenům, je to učenlivý a pracovitý pes. Je to velmi živé, pozorné a obratné plemeno. Je velmi aktivní, proto potřebuje dostatek prostoru a pohybu. Kolie se dá chovat i celoročně venku v kotci. Kolie celkem snadno vychází s ostatními zvířaty, ale je lepší, když je k tomu vedena již od štěněte. K lidem je také velice přátelská, ke svému pánovi dokáže silně přilnout a plně se mu oddat. Při pečlivém vychování je z ní příjemný společník toužící splnit každé pánovo přání. Je to pes fyzicky zdatný, odolný nepřízni počasí a hravý. Nesnáší hrubost, psychický nátlak, zklamání a fyzické či psychické tresty. Border kolie je schopná naučit se stovky „kousků“, ale nemá ráda dril a výhrůžky trestem. Border kolie je neagresivní plemeno. Border kolie jsou velmi citliví psi a potřebují jemné vedení, často jsou schopni předvídat povely předem. Pokud je border kolie správně socializovaná a dostatečně zaměstnaná, je z ní nenahraditelný společník. Nejvíce se hodí k aktivním lidem, kteří jsou ochotni jí dát dostatek pohybu (procházky, sporty) – nemusí plnit svůj původní účel – pasení – existují dokonce jedinci tohoto plemene, kteří se na pasení nehodí.

Vzhled.

Border kolie je pes středního vzrůstu, není těžkopádná ani příliš lehká. Psi dorůstají až 54 cm, feny jsou o něco menší. Samci jsou i těžší a dosahují hmotnosti 14–22 kg, feny 12–19 kg. Srst je dlouhá, středně dlouhá nebo krátká. U tohoto plemene se nejvíce cení pohyb, který je volný, plynulý, plíživý a rychlý.  Je mnoho barevných variant srsti, nejčastější je černá s bílými znaky (mezi klasické bílé znaky patří límec, ponožky, bílá špička ocasu, bílé břicho, bílá lysina). Mezi další patří např. hnědobílá, blue merle, red merle, tricolor atd. (je povolené jakékoli zbarvení, ale nikdy by neměla převládat bílá). V chovu registrovaném FCI se nepřipouštějí jedinci, u kterých převládá bílá, a není povoleno připouštět mezi sebou dva jedince merle zbarvení. V pracovních chovech, registrovaných ISDS a jinými organizacemi zaměřenými na práci, se na barvu psa nebere žádný ohled – zde je výběr jedinců závislý pouze na tom, jak daný jedinec pracuje (u zvířat).  Oči mohou být v celé škále hnědé. Také jsou povoleny modré, ale pouze v případě merle jedinců, jinak je to vada (FCI). U pracovních psů mohou být modré oči žádoucí, zvláště při práci s hovězím dobytkem – zvířata se modrých očí bojí.

Potřeby k získání průkazu původu (PP) a uchovnění psa.

Průkaz původu je něco jako rodný list psa, ve kterém je doložen rodokmen psa. Aby mohla štěňata získat průkaz původu, musí mimo jiné být oba rodiče tzv. uchovněni.  K uchovnění psa je potřeba splnit podmínky daného chovatelského spolku, pod kterým budete psa či fenu uchovňovat. Podmínkami obvykle bývá vyšetření na dědičné oční choroby, vyšetření kyčlí (DKK) a absolvování bonitace. Některé spolky mohou vyžadovat další dodatečné zkoušky, vyšetření nebo výstavy. Například Border Collie Club Czech Republic, pod kterým je odchována většina FCI border kolií v ČR, vyžaduje v zájmu zachování zdraví psů také vyšetření loktů (DLK) a ramen (OCD).  Pořízením štěněte s průkazem původu podporujete zodpovědný chov štěňat, se sledovaným zdravím, bez příbuzenského křížení a se vzhledem a povahou vyhovující danému standardu plemene.

Výkony.

Jelikož je Border kolie hodnocená jako jedno z nejinteligentnějších psích plemen, objevuje se často na prvních příčkách různých tabulek cílených na měření psí inteligence. V manipulaci s větším či menším stádem ovcí i jiných hospodářských zvířat nemá konkurenci, stejně tak výborná je v různých kynologických sportech, jako jsou třeba agility, obedience, dogfrisbee, flyball aj.

Border kolie () je vytrvalý ovčácký pes dobrých proporcí, který byl původně určený především k práci u stáda. Jeho půvab a ladné rysy jsou v harmonii s vynikající tělesnou stavbou.

Der Border Collie ist eine von der FCI anerkannte Rasse von Arbeits- und Hütehunden aus Großbritannien (FCI-Gruppe 1, Sektion 1, Standard Nr. 297).


Symboly obce.

Znak.

Obecní znak je v Heraldickém registru Slovenské republiky zapsán takto: V zeleném štítě pod dvěma zlatými položenými klasy - vlevo delším - stříbrné, hroty dolů směřující radlice, ověnčené zlatými ratolestmi.

Vlajka.

Sestává ze tří podélných pruhů bílé, žluté a zelené barvy s poměrem stran 2:3, je ukončena třemi cípy. Zářezy sahají do třetiny listu.

Dějiny.

Belá se může pyšnit poměrně bohatou historií. Její dějiny jsou úzce spjaty s minulostí Štúrova a Ostřihomi. Na základě písemných záznamů se dá předpokládat, že přes toto území procházely legie římských císařů. Kolem roku 120 to bylo vojsko císaře Hadriána a později kolem roku 195 zase vojsko Lucia Septima Severa. V době stěhování národů toto území obsadili francké a slovanské kmeny. Kolem roku 100 se Ostřihom a jeho okolí stalo majetkem uherského krále Štěpána I.  První písemná zmínka o Belé pochází z roku 1138, kdy byla vydána Dömöšská listina podle níž byla obec majetkem Dömöšského proboštství. Rok písemné zmínky řadí Belou mezi nejstarší písemně doložené obce na území dnešního Slovenska. V letech 1247 a 1257 se zmiňuje obec Belá (Boros Béla) jako majetek kapituly a majetek královny. Královna Alžběta darovala pole Petrovi, synovi Mikuláše Karvaja z rodu Zovard, za jeho zásluhy v bitvě na Moravském poli (1278). V roce 1367 král Ludvík I. daroval obec Jákovi, synovi Mikuláše Ebnbrandiho. V tomto období se začalo rozvíjet i zemědělství. V roce 1434 král Zikmund daroval obec Tomášovi a Bálintovi Pogánytelkimu jako odměnu za zásluhy v boji proti husitům.  V roce 1507 již v dokumentech nacházíme zmínku o Velké a Malé Belé. Malá Belá byla ve vlastnictví Bély Balinta a Velká Belá byla majetkem Jana Pozsára. Kolem roku 1543 Turci obec obsadili a později i zničili. Turecká okupace tohoto území trvala s malými přestávkami přibližně 150 let. V roce 1700 se již obec uvádí jako majetek Eszterházyovců. Během bitvy u Kravan nad Dunajom zde byl hlavní vojenský tábor Františka Rákocziho II. V roce 1732 obec vlastnil Jozef Tersztyánszky. Zároveň se začala rekonstrukce zámečku ve francouzském barokním stylu. V roce 1770 se obec stala majetkem zeměpána Andráse Török, župana Oravské župy, který se pustil do velkolepé výstavby v obci. V roce 1900 patřila více než polovina obce Dr. Zikmundovi Bródymu, který dal v roce 1905 postavit v obci školu. Zámeček a k tomu příslušející hospodářství se stal od roku 1909 vlastnictvím rodiny Ullmannovců.

Belá (maďarsky "Béla") je obec na Slovensku v okrese Nové Zámky. Nachází se v jihovýchodní části Podunajské pahorkatiny, v části Belianské kopce. V obci je římskokatolický kostel Povýšení sv. kříže z roku 1750. Nachází se zde původně pozdně barokní zámeček, který se renovuje. Do nynějšího stavu byl přebudován v 18. století, po jeho zničení během tureckých útoků.

Belá () ist eine kleine Gemeinde im Westen der Slowakei mit Einwohnern (Stand ), die zum Okres Nové Zámky, einem Kreis des Nitriansky kraj, gehört.


Historie.

Klub se začal utvářet v období tzv. perestrojky původně okolo neformálních skupinek fanoušků motocyklů a rockové hudby v Moskvě a jeho úplné prvopočátky lze vysledovat již k roku 1983. 1. května 1989 se ustavil jako první oficiální motorkářský klub v tehdejším SSSR a jeho vedoucím se stal Alexandr Sergejevič Zaldostanov.  Po rozpadu Sovětského svazu se klub dál rozrůstal a začal rozvíjet i podnikatelské aktivity v oblastech souvisejících s motocyklismem. V té době se jeho členy stali i někteří příslušníci nově vznikající ruské podnikatelské a úřednické vrstvy.  Klub dříve spolupracoval s motorkářským gangem Hells Angels, kterým se Zaldostanov původně inspiroval při své návštěvě Západního Berlína v roce 1989, ale roku 1998 s ním ukončil styky.  Počátkem tohoto století se postupně vyvinul v organizaci vyjadřující podporu ruskému nacionalismu, pravoslavné církvi a Vladimiru Putinovi. Ze strany jiných motorkářských klubů je někdy kritizován za svou politizaci.  V srpnu 2014 se příslušníkem klubu stal i Ramzan Kadyrov, hlava Čečenska.

Názorová orientace.

Činnost klubu je finančně podporována ruským státem (až několik set milionů rublů ročně, dle údajů z roku 2013), a jím pořádané motoristické přehlídky a představení prezentují, kromě prvků běžně spjatých s motocyklismem, i témata směšující vypjaté ruské vlastenectví, pravoslavnou religiozitu a oslavu osobnosti J. V. Stalina. Skupina příslušníků klubu zahajující v dubnu 2015 hromadnou jízdu z Moskvy do Berlína mávala rudými vlajkami se Stalinovými portréty a heslem „"Za vlast! Za Stalina!"“, které pochází z období druhé světové války.  K dalším zásadám patří, podle prohlášení příslušníků klubu, neobchodovat s drogami ani je neužívat, a k užití násilí přistoupit až jako poslední možnosti. Členy klubu se nemohou stát ženy a homosexuálové.  Vůdce klubu Zaldostanov je jedním ze zakladatelů ruského Antimajdanu, pro nějž navrhl alternativní název „"Smrt homosexuálům"“, ačkoliv nevysvětlil proč.

Členství.

Členy se mohou stát pouze osoby mužského pohlaví a heterosexuální orientace vlastnící motocykl, původem ze zemí bývalého SSSR, po doporučení alespoň jedním stávajícím příslušníkem a dvouleté účasti na klubových akcích. Klub nediskriminuje členy na základě jejich náboženské příslušnosti, ale je nezastřeně homofobní.

Počet členů a pobočky.

Klub má ke květnu 2015 asi 5000 členů. Pobočky má kromě Ruska také v Bělorusku, na Ukrajině, Slovensku, v Polsku, Lotyšsku, Severní Makedonii, Srbsku, Bulharsku a Německu.

Vazby na vedení Ruska.

Podpora Putina.

Kampaň Jednotného Ruska do parlamentních voleb.

V roce 2011 spolupracoval s klubem prezident Vladimir Putin v rámci kampaně do parlamentních voleb. Do Novorossijsku přijel na oslavy výročí osvobození města za druhé světové války v čele kolony motocyklů na tříkolce Harley Davidson. Přidal tak do své sbírky další hrdinnou pózu, která zapadá do jeho budované image alfa samce.

Působení na Ukrajině během ukrajinské krize.

Během krymské krize byli motorkáři z tohoto klubu na Krymu přítomni, hlídkovali a také pacifikovali ukrajinské aktivisty. Po dokončení ruské anexe Krymu je za to prezident Putin vyznamenal. Jejich vůdci se za to ocitli na sankčním seznamu USA. Do něj byl zařazen i klub protože, podle prohlášení vlády Spojených států, se tam podílel na kriminálních aktivitách, zastrašování oponentů a měl podíl na ozbrojených akcích a verbování ozbrojenců pro konflikt.  Noční vlci pravidelně jezdí na Ukrajinu do oblastí ovládaných separatisty a projevují zde ruské krajně nacionalistické názory. Často jsou při těchto cestách ověšeni sovětskou symbolikou a přesvědčují občany, že na ně útočí ukrajinští fašisté a NATO ovládané americkými Židy a že jedinou ochranou je Rusko a Vladimir Putin. Někteří příslušníci klubu byli členy ozbrojených proruských bojůvek během anexe Krymu a podle informací Agence France-Presse z dubna 2015 se někteří jednotliví členové klubu zúčastnili bojů okolo města Luhansk na straně povstalců.

Jízda na Berlín 2015.

Mezi 25. dubnem a 9. květnem 2015 plánoval klub hromadnou jízdu do Berlína s trasou Moskva – Minsk – Brest – Vratislav – Brno – Bratislava – Vídeň – Mnichov – Praha – Berlín. Chtěl tak oslavit 70. výročí vítězství nad nacistickým Německem, které slaví každoročně. Trasu své cesty nazývané „Vítězství“ nebo „Na Berlín“ si klub vybral přes ukrajinské spojence v reakci na nedávný průjezd americké vojenské kolony těmito státy.  V Polsku se na Facebooku formovaly protestní skupiny proti „ruským zločincům“ a internetovou petici za zákaz průjezdu určenou pro ministra zahraničí podepsaly tisíce Poláků. Naopak jiná část Poláků průjezd Polskem zase podporovala. Jejich argumentem je, že 14 let jezdili na východ, do Ruska, a nyní nastal čas oplatit pohostinnost. Proto chtějí polští motocyklisté své ruské přátele doprovázet.  Kurátor a umělec Anton Litvin, moskevský kritik Kremlu, k protestům vyzval také Čechy. Zatímco český ministr zahraničních věcí Lubomír Zaorálek označil na sociální síti Twitter pokus o průjezd těchto motorkářů jako provokaci, a za prioritu označil to aby v takovém případě dodrželi platnou legislativu, český prezident Miloš Zeman 24. dubna prohlásil, že v průjezdu motorkářů problém nevidí.  Polská vláda 24. dubna 2015 oznámila, že členům skupiny zakázala vjezd do země, vzhledem k tomu, že jí neposkytli dost informací o své cestě, nutných k zajištění bezpečnosti jejich průjezdu. Ministerstvo zahraničí České republiky téhož dne na oficiální žádost Ruska o asistenci s průjezdem odpovědělo, že je nejprve nutné aby ruští motorkáři požádali, s ohledem na soukromý charakter celé akce, věcně příslušné orgány ČR o náležitá povolení spojená s pobytem a průjezdem Českem. Bylo zdůrazněno, že jejich včasné vyřízení bude obtížné.  Přesto byla jízda z klubového areálu v Moskvě v sobotu 25. dubna zahájena podle původního plánu, ačkoliv nebylo oznámeno, kudy povede její trasa. Jiné skupině asi 200 příslušníků regionální pobočky klubu z Kaliningradské oblasti, kteří o svém úmyslu navštívit Polsko informovali s dostatečným předstihem, a kteří se v sobotu zúčastnili vzpomínkového aktu na padlé sovětské vojáky v obci Braniewo, byl polskou policií během jejich cesty poskytnut doprovod.  V pondělí 27. dubna oznámily polské úřady, že na hraničním přechodu s Běloruskem v Terespolu nebyl umožněn vstup do země deseti ruským motorkářům, nesplňujícím podmínky pro vstup do země. 28. dubna oznámil vůdce klubu Zaldostanov, že v pokusu o průjezd v koloně nebude pokračováno, vzhledem k absenci potřebných povolení a zrušení víz pro vstup do schengenského prostoru, ale ti členové klubu, kteří splňují podmínky pro vstup, v počtu ne více než dvaceti, možná budou v cestě pokračovat jednotlivě.  30. dubna oznámila ruská rozhlasová stanice "Govorit Moskva", že Noční vlci jsou na území Česka, kde se ve spolupráci s konzulátem Ruska v Ostravě připravují na oslavy 70. výročí osvobození města. Tuto informaci dementoval ruský konzul v Ostravě. Přesto se několik jednotlivců, okolo čtyř, s insigniemi klubu na pietním aktu k výročí osvobození objevilo. Po republice se pohybují spíše automobily a kolony motorek se netvoří. Podle nepotvrzených zpráv ruských bulvárních médií se také části motocyklistů podařilo proniknout na území EU přes Maďarsko a po zformování kolony v Bratislavě chtějí pokračovat v původně naplánované trase. Slovenské úřady informovaly, že neplánují bránit vstupu legálně přítomných cizinců na své území, pokud k němu dojde, ale policie bude v případě pokusu o uskutečnění jejich jízdu monitorovat z hlediska dodržování předpisů o provozu na pozemních komunikacích.  2. května navštívili Noční vlci město Brno.. Na Ústředním hřbitově položili za účasti několika stovek lidí věnce na hroby sovětských vojáků. Této akce se účastnili i další motorkáři, celkem bylo přítomno nejméně 40 motocyklů. Po opuštění území Česka 2. května navštívili motorkáři Slovensko, kde se setkali s kolegy, kteří přijeli přes Maďarsko z Balkánu. Zde navštívili památník Slavín, kde je přivítaly nejméně dvě tisícovky lidí. Poté skupina motorkářů, nyní v počtu asi dvaceti, včetně občanů Slovenska, Maďarska a Rakouska, odjela do Rakouska, kde 3. května navštívila Vídeň. Tam podobně, jako v Bratislavě, položila za účasti občanů Rakouska věnce u památníku sovětských vojáků na Schwarzenberském náměstí Poté odjela směrem na Německo. Německo v sobotu zrušilo víza pro vstup do země třem motorkářům, které vykázalo ze země po jejich příletu na letiště Schönefeld. Rusko proti tomu vzneslo oficiální protest.  Při pokračování jízdy do Mnichova, byli motorkáři zastaveni německou policií, která u nich provedla důslednou dvouhodinovou kontrolu. 4. května navštívila skupina motorkářů památník v koncentračním táboře Dachau a 5. května navštívili Noční vlci památník ve Vitějovicích. Téhož dne bylo oznámeno, že ve večerních hodinách dorazí skupina motorkářů v počtu okolo deseti lidí, doprovázená i českými motorkáři, do Prahy, kde, ve spolupráci s českým motoklubem Red Eyed Crüe a Všekozáckým svazem v Českých zemích a na Slovensku, plánovali navštívit Národní památník na Vítkově a Olšanské hřbitovy.  Dne 6. května položili Noční vlci na Olšanských hřbitovech věnce ke hrobům rudoarmějců padlých při osvobozování Československa. Pietního aktu se zúčastnilo 150 až 200 osob, z toho část byli novináři, dalších několik odpůrců Nočních vlků se neúspěšně snažilo protestovat. V pozdějších hodinách odjeli motorkáři na Vítkov, kde položili věnce k pomníku neznámého vojína.  Dne 6. 5. 2015 zrušil motorkářům berlínský soud zákaz vstupu na německé území. 7. května navštívili Noční vlci obec Přestanov, kde uctili památku padlých z bojů v roce 1813. Téhož dne v odpoledních novinách přejela třicetičlenná skupina skupina Nočních vlků a spřátelených motorkářů po dálnici D8 z Česka do Německa.  8. května se Noční vlci zúčastnili ceremoniálu v německo-ruském muzeu. Na místě poklekli před pamětním kamenem před budovou, položili květiny a navštívili místnost, kde se v noci z osmého na devátého května polní maršál Wilhelm Keitel a s ním i wehrmacht vzdal jednotkám Rudé armády a kapituloval. 9. května dojeli Noční vlci do svého cíle a v Berlíně položili květiny u pomníku sovětských vojáků v Treptowském parku, kde 70. výročí konce války oslavovalo přes 10 tisíc lidí. Řadu členů klubu ale na hranicích nepustili dál a motorkáři kvůli tomu byli rozhořčeni.

Jízda na Berlín 2016.

Jízdu v podobné trase zopakoval klub také o rok později, začátkem května 2016, u příležitosti 71. výročí konce druhé světové války.  Průjezd členů Nočních Vlků hranicemi Bělorusko – Polsko přes přechod Brest, byl stejně jako v předchozím roce polskou vládou zakázán a všichni ruští občané, včetně několika občanů EU, kteří měli motocykly označeny symbolikou Nočních Vlků, nebylo do Polska ten den vpuštěno. Celý tento zákaz byl dopředu znám a proto část Nočních Vlků a asi polovina spřátelených jezdců přejela hranici již o den dříve na jiných přechodech a do Brestu přijela z polské strany. Když nebyla oficiální část Nočních Vlků vpuštěna přes polskou hranici, zaujala tato záložní skupina jejich místo a pokračovala dál po stanovené trase.  V České republice vzbudilo kontroverze mj. setkání motorkářů s jihomoravským hejtmanem Michalem Haškem (ČSSD) na Centrálním hřbitově v Brně. Při průjezdu motokolony Prahou (dle policejní statistiky bylo v motokoloně 374 jezdců z 12 států) se 7. května 2016 během ohlášeného a povoleného průjezdu Václavského náměstí konala demonstrace proti průjezdu motorkářského klubu Noční Vlci, při které se několik aktivistů neúspěšně pokusilo zablokovat motorkářům cestu. Naopak na Olšanských hřbitovech se členové klubu Noční vlci setkali se svými příznivci a položili věnce na hroby ruských vojáků padlých při osvobozování Československa v roce 1945.  Jízda na Berlín 2017  Potřetí se jízda Nočních vlků na Berlín opakovala také v roce 2017. V České republice byli Noční vlci již od 4. května, ale 6. května dorazili do Prahy. Na Olšanských hřbitovech se opět zúčastnili bohoslužby, zpívali ruské písně a uctili památku padlých vojáků položením věnců. Na Václavském náměstí svolal demonstraci proti nim aktivista Šimon Hlinovský ve spolupráci se skupinou Kaputin. Noční vlci se zde ale neobjevili, protože v roce 2017 o průjezd Václavského náměstí ani nežádali a tak účastníci demonstrace jen stáli u sochy svatého Václava, mávali vlajkami a vykřikovali protiruská hesla. Noční vlci se mezitím ubytovali v Březiněvsi a večer se na setkání v ruském kulturním středisku už vydali autobusem. Další den pokračovali opět na motorkách směrem na sever Čech a pak na Berlín.

Podpora Kremlem.

Finanční podpora a státní dotace.

Opoziční politik Alexej Navalnyj v květnu 2015 zveřejnil zprávu, podle které dostávají Noční vlci dotace na nacionalistická vystoupení. Za poslední rok a půl podle ní dostali 56 milionů rublů (27 mil. Kč).

Stavba motokrosového areálu na Krymu.

Dne 12. května 2015 vydaly sevastopolské úřady dekret, kterým pronajímají na deset let Nočním vlkům 267 hektarů pozemků k výstavbě „vlasteneckého centra extrémních sportů“. Podle Newsweek.com by byla normální cena 1,4 miliard rublů, ale cena byla úřady stanovená na tisícinu, tedy 1,4 milionu rublů. Noční vlci jsou totiž podle nich nezisková organizace, která „popularizuje zdravý životní styl, stará se o morální blaho občanů a poskytuje tělesnou i vlasteneckou výchovu“.

Noční vlci ( – "Nočnyje Volki", původním názvem "—") je nejstarší ruský motorkářský klub. Klub v současnosti řídí přítel ruského prezidenta Vladimira Putina, Alexandr Zaldostanov přezdívaný "Chirurg". Ačkoliv se klub označuje za apolitickou organizaci, aktivně Putina podporuje a je s ním v kontaktu. Klub má asi 5000 členů a řídí se přísným vojenským řádem. Ruští liberální novináři klub označují za gang radikálních nacionalistů a násilníků vyznávajících agresivní formy pravoslavné víry. Noční vlci představují obecný trend Ruské vlády přenést aktivity, které normálně vykonávají tajné služby a obrana státu na nevládní organizace. Pod pečlivě budovanou fasádou rebelů se skrývá organizace sloužící státním zájmům. Jejich aktivity zahrnují špionáž, šíření propagandy, agitace a provokace, bojové operace a násilí, včetně zastrašování a vražd.

Nachtwölfe MC (, transkribiert "Notschnyje Wolki"), ehemals "Night Wolves", später russifiziert zu "Nocnie Volki", ist der Name des 1989 gegründeten und größten russischen Motorrad- und Rockerclubs, dessen Gründer und Präsident Alexander Sergejewitsch Saldostanow ist. Die Mitglieder des Clubs vertreten nationalistische und christlich-orthodoxe Ansichten.