Přírodní podmínky.

Kotlinou ohraničenou na severu a východně do půlkruhu návrším protéká řeka Bystřice, oři jejímž levém břehu byla ves založena. Východní návrší si uchovalo pocestné jméno "Babylón" po zaniklém poplužním dvoře. Po návrší se také rozkládá, od severu k jihu až to katastru sousední vsi Střezetice, les "Dubina" který dostal jméno dle hojně rostoucích dubů. Půda katastru je těžká, jílovitě hlinitá s nepropustným jílovitým spodkem, jižní část pozemků a návrší "Babylón" prostupují vrstvy křemene. Půda po odvodnění vyhovuje všem kulturním plodinám (obilniny, zelenina).

Historie.

První písemná zmínka o obci pochází z roku 1412. Ve 13. století patřila ves klášteru minoritek svatého Jiří z Hradce Králové. Když byl klášter během husitských válek zbořen, získal obec, jako zástavu, Diviš Bořek z Miletínka. Na počátku 15. století seděl na Třesovicích husitský hejtman Jiří Hořínka. Po něm se držitelé často střídal, patřili mezi ně: Kolovratové Libštejnští, Bořkové z Dohalic, Slánští z Doubravice, Průhonští z Předmostí, Odkolkové z Mětic, Rodovští z Hustířan a Zarubové. Nejdéle drželi ves Schaffgotschové (1707–1788), kteří se o své panství vzorně starali, v této době v byla poblíž obce založena dnes již neexistující síť rybníků, po nichž se dochovala jen místní jména. Následoval rod Grätzelové z Gränzensteina, až v roce 1829 získal obec rod Harrachů a připojili ji ke svému panství Sadová.  Roku 1850 se obec stala samostatnou, nezávislou na vrchnosti. V 60. letech 19. století se na základě výzvy ruského cara, se vydali obyvatelé Třesovic, ale i sousedních Mokrovous a jiných obcí nechanického okresu, kolonizovat řídce osídlená ruská území. Zde založili obec Malá Zubovščina. Mezi lety 1867 až 1885 se do Ruska vystěhovalo 108 osob. Obec byla zasažena prusko-rakouskou válkou roku 1866, kdy se nacházela na jižním křídle rozhodující bitvy dne 3. července. Roku 1894 byl založen Sbor dobrovolných hasičů a o rok později byla postavena dvoutřídní škola (nyní mateřská), kam docházeli i děti ze sousedních Popovic. Dalším počinem téhož roku byla sušárna čekanky, která byla roku 1907 združstevněná. Od roku 1979 se zde nachází depozitář Okresního archivu v Hradci Králové. Spolkovou činnost té doby zde reprezentovala Tělovýchovná jednota Sokol a Hospodářsko-čtenářská beseda Palacký, která se starala o kulturní život ve vsi.  Během let první republiky v roce 1937 byla postavena budova Kampeličky. Během druhé světové války, nebyl nikdo odtud odveden na nucené práce, protože se obec hlásila jako zemědělská a pro ilegální činnost byl odveden jen jeden občan. Socializace zemědělství v obci započala založením menšinového družstva v roce 1951. Roku 1961 se sloučilo s družstvem v Popovicích a po celou dobu vystupovalo pod jménem JZD Rozkvět se sídlem v Třesovicích.  Vývoj počtu obyvatel

Obec Třesovice () se nachází v okrese Hradec Králové, kraj Královéhradecký, zhruba 12 km severozápadně od centra krajského města. Žije zde obyvatel. Ves je členem svazku obcí Mikroregion Nechanicko a stejně tak se nachází v areálu památkové zóny prusko-rakouské války roku 1866. V obci funguje veřejná knihovna, mateřská škola, prodejna potravin Hruška a depozit Státního okresního archivu Hradec Králové.

Třesovice (deutsch "Tresowitz") ist eine Gemeinde in Tschechien. Sie liegt fünf Kilometer nordöstlich von Nechanice und gehört zum Okres Hradec Králové.


Historie ledního hokeje v Hradci Králové.

Úplné počátky 1920–1929.

Prvními hráči ledního hokeje na Královéhradecku nebyli paradoxně hokejisté, ale fotbalisté. Hráči kopané totiž měli přes dlouhé zimní přestávky problémy s udržením si fyzické kondice a účastnili se proto střetnutí, v té době hojně rozšířeného, hokeje s míčkem – tzv. bandy hokeje. Z tohoto prostého důvodu byl prvním klubem v Hradci Králové, který vstoupil do Českého hokejového svazu, fotbalový SK Hradec Králové. K přijetí došlo již v prosinci 1920.  Až o pět let později, v roce 1925, byl v Hradci Králové založen první ryze hokejový klub – Bruslařský klub Hradec Králové, jehož náplní již byla hra tzv. kanadského

30. léta 20. století.

V lednu 1930 konečně došlo k prvnímu měření sil mezi mužstvy na východě Čech. Do Mladé Boleslavi se sjely, kromě domácího BK, také týmy BK Hradec Králové, LTC Pardubice a SK Kladno. Hradečtí hokejisté obsadili čtvrté místo, když podlehli později vítězné Boleslavi 1:3 a Kladnu 0:1. Ve městě vznikl v rámci YMCA další hokejový tým, se kterým sehrál BK v roce 1930 dvě přátelská utkání, ve kterých zvítězil BK 7:1 a 4:2.  V sezóně 1930/1931 se i přes problémy s počasím podařilo odehrát první Mistrovství severovýchodočeské župy, ve kterém byly týmy rozděleny do dvou skupin po třech. První skupinu vyhrál se 4 body BK Mladá Boleslav a druhou se 3 body BK Hradec Králové. Oba celky se střetly ve finále, kdy Mladá Boleslav zvítězila 1:0 a stala se vítězem. BK Hradec Králové měl domácí kluziště zřízeno v dnešních Jiráskových sadech, kde se opět dvakrát střetl s hradeckým YMCA a zvítězil 4:0 a 4:2. Domácí střetnutí se Dvorem Králové nad Labem se v Hradci Králové poprvé uskutečnilo večer při umělém osvětlení a Hradecký BK zvítězil 6:0.  Před sezónou 1931/1932 došlo k reorganizaci. Týmy Mladé Boleslavi a Kladna se přesunuly do svých místních žup a byly

Německá okupace 1939–1945.

Hokej se nepřestal hrát kupodivu ani za druhé světové války. Mezi roky 1939–1944 se hrály všechny župní soutěže.  V roce 1939 vznikl v Třebši nový klub – Sparta Hradec Králové, klub skončil ve své první sezóně na 4. místě v mistrovství župy.  Nejlepším královéhradeckým týmem byl nadále SK Meteor Svobodné Dvory, který dokonce v sezóně 1940/1941 bojoval o postup do nejvyšší soutěže. V rozhodujícím střetnutí se Meteor utkal v Českých Budějovicích s místním týmem AC Stadion

Poválečné období 1945–1948.

V roce 1945 přestal fungovat nejznámější hradecký klub BK hockey Hradec Králové, který s hradeckou Slavii sfúzoval do klubu BK Hockey Slavia Hradec Králové. V sezóně 1945/1946, kdy se opět hrálo v obnovených soutěžích, obsadil SK Meteor v divizní skupině Střed 3. místo a

Změny po únorovém puči 1948–1951.

Po únoru 1948 nebyl změn ušetřen pochopitelně ani sport. Téměř všechny kluby ledního hokeje byly přejmenovány a výjimkou nebylo ani Hradecko. "Sokol VČE Hradec Králové" (dříve Slávia) obsadil 3. místo ve skupině B. Jedním z mála ušetřených prozatím přejmenování byl SK Meteor Svobodné Dvory,

50. a 60. léta 20. století.

V roce 1952 si Škoda po vítězství v nově ustanoveném Krajském přeboru zahrála o postup do ligy. Ve své skupině však skončila až šestá. V sezóně 1952/53 byla Škoda opět přejmenována, a to na Spartak ZVÚ Hradec Králové. Vítězstvím v přeboru postoupila do nově ustanovené Celostátní soutěže. Z té v roce 1956 padla do obnovené divizní soutěže. V roce 1958 Spartak v divizi zvítězil a postoupil do vznikající 2. ligy, kterou tvořily skupiny A a B po 12 účastnících. V roce

70. léta 20. století.

Počátkem 70. let, v sezóně 1970/1971 a sezóně 1971/1972, se Spartak pohyboval v horních patrech druholigové tabulky. Po sezóně 1972/1973 se však chystala další reorganizace hokejových soutěží, při které došlo ke snížení počtu účastníků 2. ligy ze třiceti na pouhých čtrnáct. Spartak skončil ve své skupině 7. a byl nucen sehrát kvalifikaci o setrvání ve 2. lize, od příští sezóny přejmenované na 1. českou národní hokejovou ligu. V šestičlenné skupině o postup skončil až poslední a spadl do třetí nejvyšší soutěže – 2. ČNHL. Zde se snažil o brzký návrat, ke kterému došlo až

80. léta 20. století.

Od začátku 80. let prošel tým postupnou obměnou. V roce 1980 posílil mužstvo 30letý mistr světa z roku 1972 Josef Paleček, který byl, dle tehdejšího socialistického pojetí sportu, již příliš starý na to, aby hrál v sousedních Pardubicích vrcholový sport na nejvyšší úrovni. V Hradci patřil k tahounům mužstva a ve třech sezónách po sobě byl nejlepším střelcem týmu, celkem vstřelil 68 branek.  Před sezónou 1981/1982 přebírá tým staronový trenér, prof. Vladimír Kobera. Role druhého trenéra se ujal Josef Paleček, který však i nadále zůstal na centru elitní hradecké 1. útočné formace Kopřiva – Paleček – Soudek. Do mužstva bylo zařazeno i několik velmi nadějných juniorů (Jiří Kovařík, Jaroslav Janeček ml. a Petr Prajsler), kteří skvěle doplnili zkušené borce týmu. Hradec Králové začal předvádět pro diváky velmi atraktivní otevřený kombinační hokej. V základní skupině se, až do posledního kola, přetahal s týmem velmi silného brněnského Ingstavu o konečné 1. místo v tabulce. Nakonec Stadion ve skupině B obsadil konečné 2. místo, pouhé dva body za vítězem. Dobré výsledky na

1989–1992.

Po pádu komunistického režimu v roce 1989 se výsledky mužstva opět zlepšovaly. Hradec končil pravidelně po základní části v nejvyšších patrech tabulky a byl účastníkem finálové skupiny, resp. play-off. Vedení Stadionu začínalo

Postup mezi elitu – sezóna 1992/1993.

Novým mecenášem a majitelem klubu se v roce 1992 stal Čechoameričan MUDr. Jan Voda, který se již dříve stal i majitelem hradeckého fotbalového klubu. Před zahájením sezóny 1992/1993 přešel do Hradce Králové kvůli neshodám s vedením z nedalekých Pardubic zkušený trenér Karel Franěk, ke kterému se připojilo i několik hráčů – brankář Libor Barta, obránci Jiří Seidl, Radomír Brázda a útočníci Patrik Martinec, Evžen Musil, Karel Pavlíček. Dále se ze Škody Plzeň vrátil útočník Petr Čihák a z emigrace v USA obránce Petr Prajsler. Na začátku soutěže se hrálo pouze o jedno postupové místo, avšak kvůli rozpadu československé federace bylo rozhodnuto, že do extraligy postoupí oba vítězné týmy ze semifinálových střetnutí play-off.  Po odehrání 26 zápasů základní části se mužstvo Stadionu v tabulce umístilo na 2. místě za suverénně zvítězivším týmem Zetoru Brno (v půli soutěže přejmenovaným na HC Královopolská Brno). (1. Zetor Brno 42 b. 2. HC Stadion 33 b. 3. Slavia Praha 32 b.) Prvních osm týmů ze základní skupiny postoupilo do finálové skupiny, kde se začínalo opět od nuly a po odehrání 14 zápasů výsledné pořadí v tabulce určilo jednotlivé soupeře pro play-off. Hradci

Extraliga 1993/1994.

Hradecké účinkování v Extralize bylo pouze krátkou epizodou. Přitom kádr hradeckého mužstva tvořili hokejisté, kteří měli potenciál na to, aby hráli bez problémů v klidném středu extraligové tabulky. Předváděná hra týmu byla sice na dobré úrovni, ale častou příčinou ztráty bodů byly, někdy velmi kuriózní, individuální chyby několika hráčů, kteří dříve působili v sousedním městě. Stadion se proto po základní části krčil až na předposledním místě tabulky se ziskem pouhých 35 bodů. S umístěním týmu ostře kontrastovaly hradecké domácí navštěvy, které byly naopak v celé soutěži suverénně nejvyšší.  Následovala účast v play-out s týmem Dukly Jihlava, které Stadion jasně prohrál 1:3 na zápasy. Hradec však měl ještě možnost zachránit extraligovou příslušnost v následné baráži. Na baráž se Hradec posílil zapůjčením finských hokejistů Ahlroose, Hyttinena a Poulsena z IFK Helsinky. Rozhodujícím momentem baráže bylo domácí střetnutí Stadionu se

Po sestupu – 1994–2000.

Následovala nejčernější etapa v dějinách hokeje v Hradci Králové. Klub se zmítal ve finančních problémech a tým postupně opouštěli další a další hráči. Řada nadějných juniorů, kteří měli být budoucností hradeckého hokeje, odletělo za moře zkusit štěstí v Americe nebo jen odešlo, naskytla-li se příležitost, okamžitě jinam. Situace dospěla až tak daleko, že mužstvo padlo v roce 1996 do II. ligy. V půli roku 1996 z hokeje definitivně odešel doktor Voda, jehož obchodní podíl v klubu koupil bývalý

Nová epocha.

V roce 2000 dostal skomírající hokejový klub nabídku od města Hradec Králové, že radnice pomůže s jeho záchranou. Město navrhlo založit akciovou společnost, do které nadpoloviční většinou majetkově vstoupí. Jednání zpočátku komplikoval fakt, že dalším akcionářem měl být i extraligový klub ze sousedních Pardubic, s čímž řada funkcionářů o.s.

2002 – postup do 1. ligy.

Na začátku roku 2002 se vedení hradeckého klubu odhodlalo k velice riskantní operaci. Bylo rozhodnuto zakoupit prvoligovou licenci ze Šumperka, který neměl prostředky na to, aby mohl pokračovat v prvoligové soutěži. Šumperk se po odehraném 31. kole (z celkových 40) základní části krčil se ztrátou 10 bodů na předposledním místě tabulky a Hradec tak čekal nelehký boj o záchranu v soutěži. Dalším problémem bylo i to, že 1. i 2. liga se hrála ve stejných termínech, takže ve stejný den, kdy do Hradce zavítala prvoligová Kadaň, odjížděl autobus s 11 hráči sehrát utkání 2. ligy do Milevska. A

2002–2007.

Po postupu do 1. ligy se v polovině roku 2002 klubu podařilo, i za pomoci města, získat nového, silného generálního sponzora, kterým se stala Východočeská energetika (VČE). Nový název klubu zněl HC VČE Hradec Králové. Hned v sezóně 2002/2003 skončil tým až na předposledním místě a další prvoligovou příslušnost musel zachraňovat až v baráži. Ovšem nyní dobře finančně zajištěný klub mohl pokračovat v postupném budování kvalitního, silného kádru družstva a starosti se sestupem se jej již nadále přestaly týkat. Hradec se začal pohybovat v horních patrech tabulky a aktuálními se staly úvahy o případném návratu do Extraligy. Se

2007–2011.

Do nové sezóny 2007/2008 se klubu podařilo získat dva nové hlavní partnery – stavební firmu VCES a ČEZ. Nový název klubu byl HC VCES Hradec Králové. Roční příspěvek obou firem však činil pouze 9 miliónů Kč (zhruba 30 % ročního rozpočtu), takže bylo jasné, že s návratem do Extraligy se v brzké době nedá počítat. Zchudlý klub neměl v dalších letech žádné ambice na posun kupředu a výsledky týmu stále upadaly. Navíc financování bylo stále nejistější

Krátká epizoda HC LEV Hradec Králové.

Na počátku roku 2011 došlo k založení nového klubu – HC Lev Hradec Králové, který 1. dubna 2011 podal přihlášku do KHL. Dohoda s movitým ruským sponzorem počítala s tím, že celek Lva bude hrát v Hradci Králové Kontinentální hokejovou ligu – KHL.  Po inspekční cestě šéfů Kontinentální ligy do Hradce Králové byl klub ujištěn, že zimní stadion bude, po nemnoha úpravách, zcela vyhovovat požadavkům pro konání zápasů KHL. Když klub předložil vedení KHL požadované garance, že má k dispozici 350 miliónů Kč na svůj jednoroční provoz, byl Lev do KHL přijat.  Po půlročním úsilí zbývalo klubu učinit poslední krůček, kterým bylo Rusy požadované přijetí do ČSLH. Již před hlasováním dávali mnozí činitelé najevo svůj nesouhlas s přijetím Lva do svazu. V červnu 2011 proběhlo hlasování per rollam (po e-mailu), ve kterém se proti přijetí Lva vyslovilo 11 hlasů a pro žádný.  Svaz nepřijetí HC Lev

Sezóna 2011/2012.

V roce 2011 se movitý podnikatel Petr Dědek nepohodl s radnicí ve Vrchlabí a přestal podporovat tamní prvoligový klub. Ku prospěchu hradeckého klubu se rozhodl, že v sezóně 2011/2012 bude spolufinancovat tým Hradce. Do Hradce se stěhoval rovněž bývalý generální manažer Vrchlabí, Ing. Aleš Kmoníček, který

Sezóna 2012/2013 – Královští lvi Hradec Králové.

Restrukturalizovaný klub dostal nový název HC Královští lvi Hradec Králové. Ovšem stále se nedařily snahy získat pro klub významného sponzora a na stole byly i úvahy, že hokej v Hradci skončí. Nakonec se město rozhodlo hokej financovat částkou téměř 20 miliónů Kč/rok. Kvůli soudním tahanicím s nájemcem zimního stadiónu, firmou ABD Invest, nemohli hokejisté trénovat na ledě doma, ale museli jezdit do okolních měst. Až bezprostředně před zahájením nové sezóny připravla ABD led alespoň v malé

Mountfield HK.

Na jaře roku 2013 vypukl v Českých Budějovicích spor mezi městskou radnicí a hokejovým klubem HC Mountfield. Vlastník extraligového týmu, firma Mountfield, tvrdila, že když jí město neumožní na zimním stadionu exkluzivně točit pivo značky Radegast, místo piva Budvar, bude klub penalizován pokutou 15 milionů korun, což by vedlo k jeho ekonomickému kolapsu. Klub navrhl, aby město smlouvu s Budvarem buď vypovědělo, anebo aby se Budvar stal jeho hlavním sponzorem s příspěvkem 13 milionů ročně. Radnice, která nedávno prodloužila smlouvu s Budvarem, však klubu nevyhověla, a ten proto začal

Sezóna 2013/2014.

Před zahájením nové sezóny se v přípravných zápasech týmu nedařilo a vyhrál pouze dvě střetnutí z devíti. Hokejoví odborníci týmu bez velkých hvězd nevěřili a tipovali jej na jednoho z kandidátů na baráž. Mírné pochyby vzbudil i ohlášený plánovaný rozpočet klubu ve výši pouhých 62 miliónů na sezónu, který byl jasně nejnižším ze všech extraligových týmů. Nedostatek prostředků od sponzorů signalizovaly led i mantinely s minimem reklamních nápisů na hradeckém zimním stadiónu. Se

Mountfield Cup 2018.

Hradec Králové. Tento mimořádný hokejový turnaj na který se sjíždějí velice

Historické názvy.

Statistiky.

Přehled ligové účasti.

Zdroj:

Bilance Hradce Králové s jednotlivými soupeři v Extralize.

"Stav k

Účast v mezinárodních pohárech.

Zdroj:

Hokejová liga mistrů 2019/2020.

Mountfield HK se v sezóně 2019/2020 dostal do finále hokejové ligy mistrů (CHL), které se odehrálo na zimním

Významní odchovanci klubu.

K nejvýznámnějším odchovancům královéhradeckého hokeje patří:  Mountfield Hradec Králové, hokejový klub Mountfield HK.

Mountfield HK (celým názvem: Mountfield Hradec Králové, akciová společnost) je český klub ledního hokeje, který sídlí v Hradci Králové v Královéhradeckém kraji a od sezóny 2013/14 působí v Extralize, české nejvyšší soutěži ledního hokeje. Klubové barvy jsou černá, bílá a červená.

Der Mountfield HK ist ein Eishockeyklub aus Hradec Králové, Tschechien. Er spielt seit einem Lizenzkauf im Juli 2013 in der höchsten Spielklasse Tschechiens, der Extraliga. Seine Heimspiele trägt der Verein seit 1957 in der ČPP aréna aus, die 6.890 Zuschauern Platz bietet.


Život a působení.

Narodil se v jihotyrolském Roveretu, kde také roku 1905 absolvoval gymnázium. Pak studoval práva na univerzitě ve Štýrském Hradci, roku 1910 získal titul doktora práv a následující dva roky si prohluboval vzdělání v Lipsku, Oxfordu a především v Mnichově, kde studoval papyrologii u profesora Leopolda Wengera. V oboru římského práva se zde roku 1913 habilitoval a tento obor zde také až do začátku první světové války vyučoval. Válečné období sloužil především v Albánii a v té době se odborně věnoval klínopisu a akkadštině.  Po válce byl povolán do Prahy na Německou univerzitu, kde byl už roku 1917 jmenován mimořádným a v roce 1920 řádným profesorem římského práva po Paulu Koschakerovi. V letech 1924–1925, 1925–1926 a 1929–1930 tady působil ve funkci děkana, zároveň byl ale také např. členem lipské Orientální společnosti. Nejvyššího postavení v Praze dosáhl jako rektor německé univerzity, přičemž ve funkci působil po dvě období za sebou. Vyznačoval se ale přepjatým německým nacionalismem, což se odrazilo např. i během tzv. insigniády. V roce 1935 přijal návrh německé vlády na převzetí stolice římského práva po profesorovi Wengerovi v Mnichově a také později patřil mezi významné opory nacistického režimu. Během druhé světové války působil mj. jako tajemník a později prezident bavorské akademie věd. Po porážce Německa byl profesorského místa na Mnichovské univerzitě zbaven, ale už roku 1948 se o ně mohl znovu ucházet. V letech 1952–1953 byl dokonce rektorem celé univerzity.  Profesor San Nicolò byl přesto významným romanistou a právním historikem své doby. Kromě řady článků v odborných časopisech publikoval např. studie o egyptských spolcích "Das egyptische Vereinswesen zur Zeit der Ptolemäer und Römer" (I. 1913, II. 1915) nebo babylonsko-asyrském obchodním právu "Die Schlussklauseln der altbabylonischen Kauf- und Tauschveträge" (1922).

Mariano San Nicolò (20. srpna 1887 Rovereto – 15. května 1955 Mnichov) byl německý právník, který se zabýval právní historií a římským právem. Působil také jako rektor Německé univerzity v Praze a děkan její právnické fakulty, později jako prezident bavorské akademie věd a rektor Mnichovské univerzity.

Mariano San Nicolò (* 20. August 1887 in Rovereto; † 15. Mai 1955 in München) war ein deutsch-italienischer Rechtshistoriker. 1944/45 war er Präsident der Bayerischen Akademie der Wissenschaften. 1952/53 war er Rektor der Universität München.


Hudební styl.

Hudba Hollywood Undead je propojena s mnoha hudebními styly, například s hip-hopem, nu metalem a dalšími. Nicméně mnoho lidí je definuje jako rap-rockovou kapelu. Polovina písní z alba "Swan Songs" má především základ na party, zatímco druhá polovina má závažnější téma. Album "American Tragedy" pokračuje v tomto stylu, ale má méně písní na party než "Swan Songs" a více vážných skladeb.

Členové.

Odchod Deuce.

Ke konci roku 2009 Deuce vyhodili z Hollywood Undead po tom, co měl se skupinou několik problémů. Později napsal píseň Story of a Snitch o Hollywood Undead. Charlie Scene v interview pro World Famous Rock řekl, že se Deuce neukázal na turné po tom, co mu skupina odmítla pokračovat platit přes 800 dolarů týdně za nejmenovaného „osobního asistenta“, kterého platili téměř 4 měsíce. Deuce později ve svém interview odpověděl, že osobní asistent, o kterém Charlie mluvil, ve skutečnosti byl Jimmy Yuma. Jimmy Yuma řekl, že byl placen z Deucovy kapsy, aby mu přichystal vybavení, a že skupina nemusela nic platit dokud nezačal chystat vybavení na turné i jim. Deuce v tom samém interview také zmínil, že se na turné neukázal, protože předtím obdržel hovor od manažera, který tvrdil, že se skupina "rozešla" a že na turné nemá chodit. Během interview pro JackedUp Radio zmínil, že jeden se sporů, které s HU měl, byl kvůli jeho osobnímu účtu na Twitteru, Deuce tvrdí, že když se začal spojovat s fanoušky přes Twitter, bylo mu řečeno: „Pokud budeš pokračovat ve twitterování, nebude ti dovoleno jít na turné“.

Odchod Shady Jeffa.

V roce 2007 někteří lidé říkali, že byl vykopnut ze skupiny kvůli tomu, že v podstatě nic nedělal. Jiní tvrdili, že byl agresivní na členy a na fanoušky. Říká se, že když naposledy viděli Deuceho, bylo to, když Shady Jeff namířil Deucovi do obličeje zbraň a rozbrečel ho, ovšem v jistém videu, u kterého není možné doložit pravost, Shady Jeff (nebo osoba se za něj vydávající) tvrdí, že šlo o sebeobranu, když Deuce přišel se svými kumpány nepozván na narozeninovou oslavu a choval se agresivně.  Shady Jeff říká, že důvod, proč opustil HU bylo, že je aktivista a chtěl rozběhnout obchod s biopalivy, DDIY Biofuels v Los Angeles.

Externí odkazy.

Hollywood Undead je americká nu metalová nebo rap rocková skupina z Los Angeles, která působí od roku 2005. Všichni členové kapely používají pseudonymy a nosí masky, které jsou většinou založeny na designu masek hokejových brankářů. Stávající členové kapely jsou Charlie Scene, Danny, Funny Man, J-Dog a Johnny 3 Tears. 2. září 2008 vydali své debutové album "Swan Songs" a 10. listopadu 2009 vydali živé CD/DVD "Desperate Measures". Druhé studiové album, "American Tragedy", bylo vydáno 5. dubna 2011. Třetí studiové album, "Notes From The Underground", vyšlo 8. ledna 2013 a své čtvrté studiové album, "Day Of The Dead", vydali 31. března 2015. Jejich páté album bylo vydáno 27. října 2017 a nese název "Five". Během rozhovoru pro web "DEAD PRESS!" J-Dog a Danny řekli, že na začátku roku 2019 mají v plánu vydat nové album. 24. října 2019 po menším zpoždění vydali první singl z nového alba který se nazývá "Already Dead", o měsíc později vydali druhý singl s názvem "Time Bomb" a 10. Ledna vydali nejnovější singl z názvem Empire. Vydání alba s názvem "New Empire vol.1" bylo oznámeno na 14. února 2020.

Hollywood Undead ist eine US-amerikanische Band aus Kalifornien. Ihr Musikstil wird oft als Mix aus Hip-Hop, Rock und Metal beschrieben. Bisher haben Hollywood Undead insgesamt über 16 Millionen Tonträger verkauft, davon etwa 10 Millionen alleine in den USA.


Děj.

Larita, okouzlující americká vdova a úspěšná automobilová závodnice, potká v Monaku mladého Angličana Johna Whittakera. Vezmou se a John ji odveze s sebou domů, aby potkala jeho rodinu a seznámila se s jejich panstvím, kde hospodařilo sedm generací rodiny Whittakerů. Tam Larita potká svou ledově chladnou tchyni Veronicu a rozcuchaného tchána se smutnýma očima Jima.  Veronica, předem rozhodnutá nemít ráda svoji snachu, je ještě více rozčílená, když zjistí, že se jedná o drzou Američanku, která, stejně jako Jim, mluví plynně francouzsky. Larita se rovněž seznámí s Johnovou bývalou přítelkyní Sarah Hurstovou, která má k Johnovu manželství dobrý vztah. Larita zůstává i přes pohrdání své tchyně klidná a dokonce prozradí, že již byla vdaná. Veronica cítí, že se John brzy svou manželkou unaví a manželství skončí rozvodem. Snaží se, aby byla Larita nešťastná, zatímco John souhlasil s tím, že zůstane doma.  John se k Laritině znechucení nehodlá opustit rodinné panství. Larita se na venkově nudí a odmítá se účastnit krvavých sportů jako lovení. Čte román Hledání ztraceného času od Marcela Prousta, což šokuje ženské příbuzné jejího manžela. Odmítá hrát tenis a nelíbí se jí Veroničino staré zařízení domu, prudérní přátelé i jídlo. Navíc trpí sennou rýmou. Pokouší se s Veronicou vyjít, ale ta veškeré pokusy odmítá.  Larita udělá několik neúmyslných faux pas. Omylem zabije rodinnou čivavu, když si na ni sedne, a dává různé rady manželově mladší sestře Hildě, které vyústí v to, že jí nenávidí i manželovy sestry. Veronica se svými hosty na lovu pak objeví Laritu a Johna při souloži v domku na poli. Veronica tak nenávidí Laritu ještě víc. Ta je izolovaná a jejími jedinými přáteli jsou Jim a služebnictvo, se kterým nakládá mnohem lépe než Veronica. Larita pomůže Jimovi pracovat na jeho motocyklu. Ten se stále cítí špatně kvůli tomu, že všichni jeho spolubojovníci z války zemřeli, a ztratil zájem o dění doma, mezi ním a manželkou již není žádná láska.  Když John zjistí, že finanční situace jeho rodiny je velmi špatná, začne se více přiklánět k rodině a, k Veroničině radosti, začnou jeho city k Laritě ochabovat. Hilda pak získá novinový článek odhalující Laritino skandální tajemství. Larita pomohla svému prvnímu manželi zemřít, když trpěl na nevyléčitelnou rakovinu. Dala mu na jeho přání smrtelnou injekci. Byla kvůli tomu souzena, ale soud skončil jejím osvobozením. John Laritu odmítá, zatímco Jim obviňuje své dcery z krutosti. Na další Veroničině party odmítá John s Laritou tančit, a tak s ní tančí Jim. Larita je rozhodnuta své manželství opustit a při odchodu z domu se omlouvá Saře, že přerušila její vztah s Johnem. Když Larita odjíždí, Jim se k ní přidá.

Lekce neslušného chování (orig. "Easy Virtue") je britsko-kanadská filmová komedie založená na hře Noëla Cowarda "Easy Virtue". Režie se ujal Stephan Elliott a v hlavních rolích se objevují Jessica Biel, Colin Firth, Kristin Scott Thomas a Ben Barnes. Příběh pojednává o americké vdově Laritě, která se zbrkle vdala za mladého Angličana Johna Whittakera. Když se společně objeví u něj doma, jeho matka ji začne nenávidět, zatímco otci je sympatická.

Easy Virtue ist eine britische gesellschaftssatirische Filmkomödie aus dem Jahr 2008. Regie führte Stephan Elliott, der gemeinsam mit Sheridan Jobbins das Drehbuch anhand eines Theaterstücks von Noël Coward schrieb. Dabei weicht das Skript stark von der literarischen Vorlage und auch von der Erstverfilmung durch Alfred Hitchcock ab. Anders als Theaterstück und Stummfilm hat diese Verfilmung ein, wenn auch offenes, Happy End.


Kontrakt COTS.

V soutěži vypsané v rámci programu COTS (Commercial Orbital Transportation Services) byla v roce 2006 vybrána společnost SpaceX, aby vyvinula kosmické plavidlo pro dopravu nákladu a výhledově i lidských posádek, na nízkou oběžnou dráhu Země, zejména ke stanici ISS. V rámci přiděleného kontraktu v hodnotě minimálně 278 mil. USD byla společnost zavázána k vývoji plavidla a provedení 3 demonstračních letů lodi. K vynášení lodi Dragon vyvinula SpaceX svou vlastní kosmickou raketu Falcon 9. Důvodem k vypsání COTS bylo ukončení provozu kosmického raketoplánu v roce 2011 a nutnost rozšíření přepravních kapacit na nízkou oběžnou dráhu Země ještě před prvním pilotovaným letem lodi Orion organizace NASA.

Konstrukce lodi.

Dragon.

Základní konfigurace určená pro bezpilotní dopravu nákladu na stanici ISS.  Jedná se o loď klasické koncepce s návratovou kapslí umožňující balistický nebo řízený návrat s využitím mírného vztlaku tělesa. Uvnitř lodi je hermetický prostor o objemu 10 m3 až pro 3 310 kg nákladu. Kromě toho je do budoucna plánováno využití lodi i v pilotovaném režimu, kdy bude možné do kabiny usadit až 7 astronautů. Součástí návratové kabiny je většina technologických systémů lodi, jako je 18 korekčních raketových motorů Draco o tahu 400 N, avionika, napájecí systém, nádrže pohonných hmot atd. Na špici lodi je umístěn stykovací uzel CBM. Ten je při startu lodi překrytý aerodynamickým krytem. Při letech s lidskou posádkou pak bude loď doplněna o záchranný raketový systém. Délka kabiny je 3,1 m s krytem pak 4,5 m. Maximální průměr 3,7 m. Kromě vlastní návratové kabiny je součástí lodi válcová nástavba, u které není předpokládán zpětný návrat na Zemi. K této nástavbě je připojen pár solárních panelů. Uvnitř nástavby je nepřetlakový prostor pro umístění dalšího nákladu o objemu až 14 m.  V nákladní variantě je celková délka lodi včetně krytu spojovacího uzlu okolo 7,5 m, maximální průměr 3,7 m a celková hmotnost okolo 8 tun. Z toho činí suchá hmotnost lodi 4200 kg, pohonné hmoty až 1230 kg, náklad uvnitř kabiny až 1700 kg a náklad v externí nástavbě až 850 kg.  Loď je vybavena tepelným štítem z materiálu PICA-X (phenolic impregnated carbon ablator), který je dimenzován pro návrat lodi z oblastí Měsíce a Marsu.  Vlastní přistání je zabezpečeno soustavou dvou výtažných a tří hlavních padáků. Výtažné padáky, vypouštěné ve výši cca 13 km, slouží ke zpomalení a stabilizaci pádu. Hlavní padáky o průměru 35 m se otvírají ve výši 3 km a zabezpečí měkké přistání rychlostí 5–5,5 m/s. Bezpečné dosednutí je zajištěno i při selhání jednoho z hlavních padáků.

Dragon 2.

Pilotovaná verze, dříve označovaná jako DragonRider nebo Dragon V2, určená k rotaci posádek na stanici ISS s kapacitou až 7 astronautů. Za tímto účelem bude základní loď Dragon doplněna systémem zabezpečení životních podmínek s kapacitou až 7 dní samostatného letu a dále raketovým záchranným systémem zajišťujícím bezpečnost posádky při závadě na nosné raketě v průběhu startu. Přistávat bude na 4 výsuvné teleskopické nohy. Loď bude vybavena jiným stykovacím uzlem, na bázi NASA Docking System, který bude umožňovat automatické zadokování u orbitální stanice. Při zadokování u stanice bude výdrž lodi na oběžné dráze až 210 dní. Současně s posádkou bude možné vynášet i omezené množství dalšího nákladu.  Dne 6. května 2015 byl na základně Cape Canaveral proveden bezpilotní zkušební let – Pad abort Test – během kterého byla úspěšně otestována funkce integrovaného záchranného raketového systému lodi.

DragonLab.

Nepilotovaná verze lodi určená k samostatným letům na oběžné dráze země za účelem provádění různorodých experimentů. Nosná kapacita vynášeného nákladu bude 6000 kg na oběžnou dráhu a 3000 kg zpět na Zemi. První let této konfigurace není v současné době (červen 2018) známý.

Red Dragon.

Nepilotovaná nákladní verze určená pro dopravu až 1000 kg nákladu na povrch Marsu. Původně se s prvním startem počítalo v roce 2018, ale v červenci 2017 bylo oznámeno, že projekt Red Dragonu byl zrušen.

Dragon je komerční kosmická loď, vyvinutá soukromou společností SpaceX s podporou v rámci programu COTS, vypsaného organizací NASA. První zkušební let lodi Dragon proběhl 8. prosince 2010. Bylo to poprvé, co se kosmická loď vyvinutá soukromou společností úspěšně dostala na oběžnou dráhu a poté se vrátila zpět na Zemi. V říjnu 2012 již plně naložená loď odstartovala k Mezinárodní vesmírné stanici (ISS). První pilotovanou lodí by měla být její nástupce, loď Dragon 2.

Dragon ist ein Raumschiff des US-amerikanischen Unternehmens SpaceX, das mit der Falcon-9-Rakete gestartet wird. Die erste Version der Dragon-Kapsel (Dragon 1 oder Dragon V1) war nur zum Transport von Fracht geeignet. Sie war von Dezember 2010 bis April 2020 im Einsatz. Das Nachfolgemodell Dragon 2 wird auch bis zu vier Personen zur Internationalen Raumstation (ISS) befördern können. Im unter Druck stehenden Teil der Kapsel stehen 10 Kubikmeter Volumen für mehr als 3000 kg Nutzlast zur Verfügung. Während des Wiedereintritts und der Wasserung kommen ein ablativer Hitzeschild und Fallschirme zum Einsatz.


Vývoj.

Prototyp letounu "Grumman XF9F-6" byl zalétán 20. září 1951. Tato velmi krátká doba od objednávky do zalétání prototypu byla dosažena využitím trupu a ocasních ploch z letounu Grumman Panther. Nově byla instalována výkonnější pohonná jednotka Pratt & Whitney J48-P-8 o tahu 32,26 kN a především nové křídlo s úhlem šípu 35° se sloty na náběžné hraně, účinnějšími vztlakovými klapkami a spoilery namísto křidélek. Po palubních zkouškách byly nové Cougary zařazeny v prosinci 1952 do výzbroje. První peruť strojů F9F Cougar, která byla skutečně nasazena, byla VF-24 z USS Yorktown v srpnu 1953, ale na korejské bojistě přišla příliš pozdě na to, aby zasáhla do leteckých bojů.  Sériové letouny Grumman F6F-6 Cougar byly vyrobeny v počtu 706 kusů, po nichž následovala série 168 shodných strojů "F9F-7" s motory Allison J33-A-16A. Varianty vybavené kamerami pro taktický průzkum nesly označení "F9F-6P" a "F9F-7P". Později se z nich staly létající rádiem ovládané bezpilotní terče "F9F-6K" a "F9F-6K2", naváděné z letounů "F9F-6D".  V prosinci 1953 byly zahájeny dodávky zdokonalených "F9F-8" s hloubkou křídla zvětšenou o 15 %, zdokonalenou elektronikou a nástavcem pro tankování paliva za letu. Celková produkce verze F9F-8 dosáhla počtu 712 exemplářů. 110 průzkumných strojů "F9F-8P" bylo vybaveno kamerami. Taktická útočná verze "F9F-8B" byla vyzbrojena raketami Bullpup, hlavňovou výzbroj Cougarů tvořila čtveřice kanónů M-12 ráže 20 mm, pod křídlo bylo možno zavěsit dvě pumy po 454 kg.  V letech 1954 a 1955 bylo postaveno 60 průzkumných letadel "F9F-6P". Tyto stroje měly v nose namísto čtveřice kanónů fotografické zařízení. Kvůli tomu musel být nos letadla prodloužen o 20 cm a délka F9F-6P vzrostla na 12,86 m. Některé z těchto letadel byly vybaveny sondami pro doplňování paliva, které byly namontovány v nose.  Následně bylo vyrobeno 168 strojů ve verzi "F9F-7", která byla poháněna motorem Allison J33-A-16A. Avšak stejně jako v případě typu F9F-4 Panther se ukázalo, že motor Allison je značně nespolehlivý. Proto byla později většina F9F-7 vybavená motorem Pratt & Whitney J48.  Několik F9F-8 bylo přestavěno na taktické jaderné bombardéry "F9F-8B", v rámci čehož získaly "Low Altitude Bombing System" (bombardovací systém pro malé nadmořské výšky).  Bylo také postaveno 110 průzkumných strojů "F9F-8P".  Poslední verzí bylo cvičné letadlo "G-105" nebo "F9F-8T". Jeho trup byl prodloužen a výzbroj byla zredukována na dva kanóny. Počáteční let F9F-8T se konal 4. dubna 1956 a celkově jich bylo vyrobeno 399 kusů, čímž byla dovršena v únoru 1960 produkce na 1 985 strojů. V roce 1962 byly zbylé letouny F9F-6 přeznačeny na "F-9F" a F9F-8 na "F-9H".  Cougar byl považován za dobré a spolehlivé letadlo s vynikající ovladatelností. V 50. letech 20. století však vývoj letadel velmi rychle postupoval a stíhačky Cougar byly koncem této dekády nahrazovány výkonnějšími typy.

Grumman F9F/F-9 Cougar byl jednomotorový proudový palubní stíhací letoun Námořnictva Spojených států objednaný v březnu 1951. Byl vyvinut z dřívějšího typu Grumman F9F Panther. Na rozdíl od rovného křídla Pantheru měl Cougar nosné plochy šípové. Také tah byl zvýšen.

Die Grumman F9F/F-9 "Cougar war ein von der Grumman Aerospace Corporation entwickelter einstrahliger Jagdbomber der United States Navy. Er wurde aus der F9F "Panther entwickelt.


Mládí.

George Sudarshan se narodil do syrské křesťanské rodiny v Pallamu v Indii. Ačkoli vyrůstal v křesťanské rodině, později se s církví rozešel, hlavně v důsledku sňatku a pod vlivem spolužáků. Od roku 1954 do roku 1990 byl ženatý a s manželkou mají tři syny, Alexandra, Arvinda (zemřel) a Ashoka. Sám sebe považuje za "Vedantina", zmiňuje neshody s církevním pohledem na Boha a nedostatek duchovních zážitků jako důvody, proč odešel z církve.  Studoval na CMS College Kottayam a absolvoval s vyznamenáním na Madras Christian College v roce 1951. Magisterský titul získal na University of Madras v roce 1952. Poté přesídlil do Tata Institute of Fundamental Research (TIFR), kde pracoval s Homi Bhabhou. Následně přešel na Rochesterskou univerzitu v New Yorku, kde byl jako postgraduální student pod Robertem Marshakem. V roce 1958 získal doktorský titul a přešel na Harvardovu univerzitu, kde pracoval jako postdoktorand pod Julianem Schwingerem.

Kariéra.

Sudarshan učinil významné příspěvky v několika oblastech fyziky. Spolu s Robertem Marshakem je autorem V-A teorie slabé interakce (později rozšířené Richardem Feynmanem a Murray Gell-Mannem), která nakonec vydláždila cestu pro teorii elektroslabých interakcí. Feynman uznal Sudarshanův příspěvek z roku 1963 a uvedl, že V-A teorie byla objevena Sudarshanem a Marshakem a publicitu získala díky Gell-Mannovi a jeho osobě. Vyvinul také kvantovou reprezentaci koherentního světla, později známou jako Sudarshanova-Glauberova reprezentace (za kterou kontroverzně Glauber získal v roce 2005 Nobelovu cenu za fyziku, kdežto Sudarshan byl opomenut).  Sudarshanova nejvýznamnější práce se ale týká zřejmě kvantové optiky. Jeho věta dokazuje rovnocennost klasické vlnové optiky a kvantové optiky. Věta využívá Sudarshanovo zastoupení, jež také předpovídá optické efekty, které jsou čistě kvantové a nelze je vysvětlit klasicky. Sudarshan byl také první, kdo navrhl existenci tachyonů, částic, které se pohybují rychleji než světlo. Vyvinul formalismus tzv. dynamické mapy, který je jedním z nejzákladnějších formalismů pro studium teorie otevřených kvantových systémů. Ve spolupráci s Baidyanathem Misrou také navrhl kvantový Zenonův jev.  Sudarshan a spolupracovníci iniciovali "Kvantovou optickou teorii nabitých částic" tím, že pracovali se zaměřením na působení magnetických kvadrupólů pomocí Diracovy rovnice.  Sudarshan vyučoval na Tata Institute of Fundamental Research (TIFR), Rochesterské univerzitě, Syracuse University a Harvardově univerzitě. Od roku 1969 byl profesorem fyziky na Texaské univerzitě v Austinu a profesorem na Indian Institute of Science. Působil jako ředitel Ústavu matematických věd v Čennaji v Indie, kde v osmdesátých letech po pět let dělíl svůj čas mezi Indii a USA. Během jeho služby se ústav stal centrem excelence. Setkal se také s filozofem Krišnamúrtim a vedl s ním řadu diskusí. Blahopřál mu k 80. narozeninám v Čennaji 16. září 2011. Mezi jeho oblasti zájmu patřila fyzika elementárních částic, kvantová optika, kvantová informace, kvantové teorie pole, kalibrační teorie, klasická mechaniky a základy fyziky. Zajímal se také o Vedanty, o kterých často přednášel.

Kontroverze kolem Nobelovy ceny.

Sudarshan začal pracovat na kvantové optice na Rochesterské univerzitě v roce 1960. O dva roky později Glauber kritizoval použití klasické elektromagnetické teorie ve vysvětlování optického pole, což Sudarshana překvapilo, protože věřil, že teorie udává přesná vysvětlení. Sudarshan následně napsal práci v níž vyjádřit své myšlenky a poslal preprint Glauberovi. Glauber informoval Sudarshana o podobných výsledcích a žádal, aby byla uznána jeho práce, zatímco kritizoval Sudarshanovu práci. „Glauber kritizoval Sudarshanovu reprezentaci, ale sám nebyl schopen uvést nějaké typické kvantově optické jevy. Proto představuje to, co se nazývá P-reprezentací, která byla Sudarshanovou reprezentací jen pod jiným jménem,“ napsal fyzik. „Tato reprezentace, kterou Glauber nejprve opovrhoval, se později stala známou jako Glauberova-Sudarshanova reprezentace.“  Sudarshan byl opomenut při předávání Nobelovy ceny pro rok 2005. Několik fyziků napsalo Švédské akademii věd protest, že Sudarshan měl také získat cenu za Sudarshanovu diagonální reprezentaci (také známá jako Sudarshanova-Glauberova reprezentace) v kvantové optice, za kterou Roy J. Glauber získal svůj podíl z ceny. Sudarshan a další fyzikové napsali Nobelovu výboru a tvrdili, že k P reprezentaci přispěl Sudarshan více než Glauber. Dopis pokračuje tvrzením, že Glauber kritizoval Sudarshanovu teorii předtím, než získala pojmenování „P reprezentac“e a začlenil ji do své vlastní práce. V nepublikovaném dopise pro New York Times Sudarshan nazval práci jako „Glauberovu-Sudarshanovu reprezentaci“ a dodal, že „doslova veškerý další teoretický vývoj v oblasti kvantové optiky využívá Sudarshanovy práce“; v podstatě tvrdí, že vytvořil průlom ve fyzice.  V roce 2007 řekl Sudarshan pro Hindustan Times: „V roce 2005 byla Nobelovu cena za fyziku udělena za moji práci, ale já jsem nebyl ten kdo ji získal. Každý z objevů, za které byla tato cena udělena, spočíval na základě mého výzkumu.“ Sudarshan také poznamenal, že nebyl vybrán jako držitel ceny z roku 1979. "Steven Weinberg, Sheldon Glashow a Abdus Salam stavěli na práci, kterou jsem udělal jako 26 let starý student. Pokud se udělí cena za budovu, neměl by člověk, který postavil první patro mít cenu spíše než ti, kteří stojí v druhém patře?"

Ennackal Chandy George Sudarshan (také známý jako E. C. G. Sudarshan (16. září 1931 Pallom, Indie – 14. května 2018 Texas) byl indický teoretický fyzik a profesor na Texaské univerzitě v Austinu. Sudarshan je znám díky svým příspěvkům k mnoha částem teoretické fyziky včetně optické koherence, Sudarshanova-Glauberova zastoupení, teorii slabé interakce, tachyonům, kvantového Zenonova jevu, otevřených kvantových systémů, spinově-statistického teorému, neinvariančním grupám, pozitivním mapám maticové hustoty, kvantovým výpočtům a dalším. Jeho příspěvky zahrnují také vztahy mezi východem a západem, filozofií a náboženstvím.

Ennackal Chandy George Sudarshan (häufig "E.C.G. Sudarshan"; * 16. September 1931 in Pallam, Distrikt Kottayam, Kerala; † 14. Mai 2018 in Texas) war ein indischer theoretischer Physiker.


Biografie.

Narodil se v Brixenu, kde vystudoval gymnázium a pak studoval na Innsbrucké univerzitě. Během revolučního roku 1848 působil v studentské legii. Po studiích nastoupil k zemskému soudu v Innsbrucku jako praktikant. Následně byl soudním adjunktem v Reutte, pak zase nastoupil do Innsbrucku, kde se později stal radou vrchního zemského soudu, kterým byl až do svého odchodu na penzi.  Od roku 1862 až do roku 1897 byl členem městské rady v Innsbrucku. Zasadil se o vznik lékařské fakulty na místní univerzitě a o vypracování obecního statutu. Vykonával rovněž funkci předsedy městské spořitelny. Zasedal dlouhodobě jako poslanec Tyrolského zemského sněmu, kam poprvé nastoupil v prosinci 1862 poté, co zemřel poslanec Hieronymus von Klebelsberg zu Thumburg. Zastupoval městskou kurii, obvod Innsbruck. V květnu 1863 se stal náhradníkem zemského výboru. V zemských volbách roku 1867 ho porazil notář Rapp, ale již v roce 1869 mandát získal zpět poté, co zemřel poslanec Johann Haßlwanter. Zemským poslancem pak byl nepřetržitě až do července 1901, kdy rezignoval s poukazem na vysoký věk. Roku 1870 se opětovně stal i náhradníkem zemského výboru a pak v letech 1875–1882 byl jeho řádným členem. Město Innsbruck mu roku 1887 udělilo čestné občanství a při odchodu do penze získal Řád železné koruny.  Byl také poslancem Říšské rady (celostátního parlamentu Předlitavska), kam nastoupil v doplňovacích volbách roku 1875, za kurii městskou a obchodních a živnostenských komor v Tyrolsku, obvod Bolzano, Merano, Glurns atd./Bolzano. Slib složil 26. února 1875. V roce 1875 se uvádí jako Dr. Florian Blaas, c. k. rada zemského soudu, bytem Innsbruck. V parlamentu i zemském sněmu zastupoval tzv. Ústavní stranu (liberálně, centralisticky a provídeňsky orientovanou).  V soukromém životě se zabýval na vysoké úrovni malováním.  Zemřel po krátké nemoci v prosinci 1906.

Florian Blaas (8. dubna 1828 Brixen – 22. prosince 1906 Innsbruck) byl rakouský právník, malíř a politik německé národnosti z Tyrolska, v 2. polovině 19. století poslanec Říšské rady.

Florian Blaas (* 8. April 1828 in Klausen, Südtirol; † 22. Dezember 1906) war ein österreichischer Jurist, Politiker und Maler. Er wurde zum Ehrenbürger der Stadt Innsbruck ernannt.


Standardy anglické výslovnosti.

Za standard (tedy v podstatě „spisovnou“ výslovnost) se v anglicky mluvících zemích považuje výslovnost používaná především vzdělanými vrstvami společnosti, která má v dané zemi či regionu zvláštní prestiž. Nejvíce rozšířené standardy jsou britský a americký.

Hlavní rozdíly mezi britskou a americkou výslovností.

Hlavní rozdíly mezi Receiced Pronunciation a Genaral American jsou následující:

Souhlásky.

Angličtina má celkem 24 souhláskových fonémů, které jsou pro britský i americký standard společné. Výslovnost některých z nich se však liší.

Anglické /r/.

Ačkoliv se v literatuře tradičně pro tento foném používá znak označující v IPA alveolární vibrantu (tedy výslovnost, která je standardní v češtině), tato výslovnost je pro většinu rodilých mluvčích angličtiny neobvyklá. Výslovnost /r/ se může regionálně lišit, nejběžnější způsob výslovnosti je aproximanta. To znamená, že jazyk nekmitá, ale pouze se přiblíží k tvrdému patru.  Souhláska /r/ představuje patrně nejvýraznější rozdíl mezi britskou a americkou výslovností. Rozdílný je jednak způsob tvoření:  Liší se také pozice, kde se /r/ vyslovuje. Z tohoto hlediska se anglické dialekty rozdělují na rhotické a nerhotické. Ve rhotických nářečích se vyslovuje všude, kde se píše <r>. V nerhotických nářečích se psané <r> vyslovuje pouze před samohláskami. Po samohlásce se nevyslovuje (nenásleduje-li další samohláska). Standard RP je nerhotický, zatímco GA je rhotický. Zatímco v britské angličtině se slova "father" (otec) a "farther" (dále) vyslovují shodně [], v americké angličtině je výslovnost odlišná: [] a []. Rhotická výslovnost je i důvodem, proč se v americké angličtině nevyskytují britské dvojhlásky /ɪə̯, eə̯,ʊə̯/. Na místě redukovaného vokálu /ə/ se totiž vyslovuje [], např. "near" (blízko) se v RP vysloví [], zatímco v GA [].  Rhotická výslovnost je v angličtině původní. Americký standard vychází z výslovnosti britských kolonistů, kteří v minulosti osídlili USA. V 18. století však členové vyšších vrstev v Británii začali takovou výslovnost považovat za vulgární a přestali /r/ po samohláskách vyslovovat. Taková výslovnost byla považována za prestižní a postupně se rozšířila i mezi příslušníky nižších vrstev ve většině oblastí Británie.

Neznělé plozivy /p, t, k/.

Neznělé plozivní souhlásky se ve většině pozic vyslovují s přídechem (postaspirací), tedy []. Tím se zvětšuje slyšitelný rozdíl od znělých protějšků, které se vždy vyslovují bez aspirace.  Aspirace je nejsilnější před přízvučnou samohláskou. Ve skupinách /sp, st, sp/ a na konci slov se naopak vyslovují bez aspirace.

Dentální frikativy /θ, ð/.

Dentální frikativy a jsou původní germánské souhlásky, které se však zachovaly pouze v angličtině a islandštině. V ostatních germánských jazycích byly nahrazeny jinými souhláskami, nejčastěji alveolárními plozivami a.  Vyslovují se se špičkou jazyka v blízkosti zadní plochy horních řezáků (předních zubů). Zvukově připomínají vadnou výslovnost sykavek v češtině (tzv. „šlapání na jazyk“).  Obě souhlásky tvoří znělostní pár a v písmu se označují spřežkou <nowiki></nowiki>. Pravidla distribuce znělé a neznělé výslovnosti tohoto <nowiki></nowiki> lze zjednodušeně shrnout takto:

Výslovnost ostatních souhlásek.

Velární nazála je v angličtině samostatný foném, na rozdíl od češtiny, kde je variantou (alofonem) výslovnosti alveolárního před velárními plozivami. Výskyt v angličtině není vázán na tyto dvě souhlásky, např. "ring" [] (zvonit). Je potřeba rozlišovat výslovnost slov jako např. "sin" [] (hřích, hřešit), "sing" [] (zpívat) a "sink" [] (výlevka, dřez, potopit se, klesnout).  Vyskytuje se pouze v kodě slabiky, tedy vždy po samohlásce. Nemůže stát na začátku slova.  Glotální frikativa je neznělá. Vyskytuje se pouze na začátku kořenů slov, tj. může stát na začátku slova nebo po předponě, nikoliv však na konci slova.  Labiovelární aproximanta je v angličtině četnější než labiodentální frikativa. Existují však minimální páry slov, kde tyto dvě souhlásky rozlišují význam: "wheel" [] (kolo) vs. "veal" [] (telecí).  Alveolární laterální aproximanta má dvě poziční varianty výslovnosti (alofony). Tzv. „čisté“ nebo „jasné l“ (stejné jako v češtině) se vyslovuje přes samohláskami. Přes souhláskami a na konci slov se vyslovuje tzv. „temné l“, velarizované [], artikulované se hřbetem jazyka přiblíženým k měkkému patru.

Výslovnost souhlásek na konci slov.

Znělé párové souhlásky neztrácejí na konci slov znělost, jak se pravidelně děje v češtině. Například "head" (hlava) se vysloví [], nikoliv []. Sluchový dojem je navíc podpořen tím, že předcházející samohláska se před znělou souhláskou vyslovuje delší než před neznělou souhláskou (nejen na konci slov). Zároveň platí, že neznělá souhláska se vyslovuje delší než znělá.

Slabikotvorné souhlásky.

Projevem redukované výslovnosti nepřízvučných slabik (viz Přízvuk) jsou slabikotvorné souhlásky, např. "paddle" [] (pádlo), "student" [], "rhytm" [] (rytmus). Alternativně se tato výslovnost, zejména ve fonemické transkripci, zapisuje s redukovanou samohláskou :,,.  V GA (a rhotických nářečích) je též slabikotvorné /r/, a to všude tam, kde se v RP nevyslovuje psané <r> po nepřízvučném : Peter [] (GA) vs. [] (RP). V přepisech se často používá spojení nebo (tzv. "r-colored schwa", temná hláska šva se zabarvením do r). Obdobně se vyslovuje v přízvučných slabikách dlouhé slabikotvorné [] na místě, kde je v RP dlouhé (viz též Samohlásky). Častý je přepis jako nebo ("r-colored").

Samohlásky.

Inventář samohlásek se v britské a americké angličtině liší. Americká angličtina nemá foném, který obvykle nahrazuje samohláskou nebo méně často. Samohlásce v americké angličtině často odpovídá. (Viz příklady ve srovnávacích tabulkách níže.)  Následující tabulky uvádějí srovnání samohláskových fonémů v britské a americké angličtině (RP levý sloupec, GA pravý sloupec):

Nefonemické /i/ a /u/.

V nepřízvučných slabikách se vyskytují a, jejichž kvalita i kvantita vlivem redukované výslovnosti a okolí kolísá mezi a, resp. a. Nelze jednoznačně určit, o kterou ze samohlásek se jedná, tedy ke kterému z fonémů je přiřadit, a proto se označují jako nefonemické. Fonemický přepis jako a nevystihuje přesně jejich výslovnost, ale naznačuje tuto nejednoznačnost.  Nefonemické se vyskytuje:  Nefonemické se vyskytuje:

Dvojhlásky.

Anglické dvojhlásky (diftongy) jsou vesměs klesavé, tj. první člen je plně vyslovená samohláska, která plynule přechází v neslabičný druhý člen. Výčet dvojhlásek se liší mezi britskou a americkou angličtinou, resp. mezi rhotickými a nerhotickými nářečími.  Pro RP i GA jsou společné dvojhlásky, jejich druhý člen je neslabičné nebo :  V RP a nerhotických nářečích se vyskytují dvojhlásky, jejich druhým členem je redukované, vyslovované na místě psaného <r> (které se v GA vyslovuje):  Příklady: "hear" [] (slyšet), "bear" [] (medvěd), "sure" [] (jistý) – v GA: [], [], [].  Moderní britská výslovnost často nahrazuje dvojhlásku dlouhým : "sure" [].

Trojhlásky.

Trojhlásky se vyskytují v britské angličtině a nerhotických nářečích. Jde totiž o dvojslabičná spojení dvojhlásek,,,, s redukovaným slabičným, a to opět na místě psaného <r>: "fire" [] (oheň).

Délka samohlásek.

Angličtina rozlišuje krátké a dlouhé samohlásky, délka (kvantita) však není považována za fonologický rozlišovací (distinktivní) rys jako v češtině. Tím je témbr, tedy tónová kvalita dané hlásky. Systém krátkých a dlouhých samohlásek jednak není zcela souměrný – ne každá krátká samohláska má svůj dlouhý protějšek. Kromě toho ve dvojicích krátká–dlouhá jsou poměrně velké kvalitativní rozdíly ve výslovnosti jednotlivých členů (viz výše). Dlouhá samohláska v angličtině nevzniká pouhým prodloužením samohlásky krátké. Délka je tedy především fonetickou charakteristikou, která napomáhá odlišení jednotlivých samohlásek.  Charakteristickým rysem anglických samohlásek (krátkých i dlouhých) je jejich fonetické krácení před neznělými samohláskami. V této pozici se stávají velmi krátkými a polodlouhými. Před znělými souhláskami jsou naopak samohlásky mírně prodloužené. To napomáhá správnému vnímání znělosti souhlásek zejména na konci slov. Příklady:  Rozdíl mezi kvantitou krátké samohlásky před znělou souhláskou a polodlouhé samohlásky před neznělou souhláskou se v běžné výslovnosti stírá. Rozdíl v kvalitě však zůstává, jako například ve dvojici "bid" [] (snaha, pokus) a "beat" [] (úder).  Stejné pravidlo se uplatňuje také u dvojhlásek.  Dlouhé samohlásky se vyskytují pouze v přízvučných slabikách.

Zaokrouhlenost.

Zaokrouhlenost / nezaokrouhlenost samohlásek není v angličtině (stejně jako v češtině) rozlišujícím fonologickým rysem – na rozdíl o některých jiných germánských jazyků (např. němčina, švédština), v nichž existují přední zaokrouhlené samohlásky. Na fonetické úrovni pomáhá zaokrouhlenost snížit tón a rozlišit zadní samohlásky od předních. Se zaokrouhlenými rty se vyslovují zadní samohlásky,, a. Ostatní jsou nezaokrouhlené.

Přízvuk.

Přízvuk je výrazným prvkem anglické výslovnosti. Je zpravidla výraznější než v češtině. Zásadně ovlivňuje výslovnost slabik a jejich samohlásek. Samohlásky se plně vyslovují pouze v přízvučných slabikách. Nepřízvučné slabiky jsou redukované a krátké. Nejčastěji se v jejich jádře vyskytuje redukovaná samohláska nebo, méně často dvojhláska / a nefonemické a.

Poloha přízvuku.

Přízvuk v angličtině není pevně vázán na konkrétní slabiku slova. Může se vyskytovat na kterékoliv slabice. Je tedy relativně volný. V původních germánských slovech je hlavní přízvuk na první slabice kmene. Má-li slovo nepřízvučnou jednoslabičnou předponu (např. "for-"), bude přízvuk na druhé slabice. Ve slovech přejatých z jiných jazyků mívá přízvuk různé umístění.  Poloha přízvuku v některých případech rozlišuje význam dvojic slov (lexikální přízvuk), která se shodně píší. Jde o dvojice, u nichž se mění slovní druh tzv. konverzí. Podstatná a přídavná jména mají v těchto dvojicích hlavní přízvuk na první slabice, zatímco sloveso má hlavní přízvuk na slabice druhé:  Při posunu přízvuku se mění kvalita i kvantita samohlásek (nepřízvučné jsou redukované).  Není neobvyklé, že při odvozování slov se posouvá hlavní přízvuk, například při připojení přízvučné přípony:

Hlavní a vedlejší přízvuk.

Trojslabičná a víceslabičná slova mívají dva nebo více přízvuků, které se liší svojí intenzitou. Nejsilnější, hlavní přízvuk se označuje jako primární. V přepisech výslovnosti obvykle horní kolmičkou []. Slabší, vedlejší přízvuk je sekundární a označuje se dolní kolmičkou [] – viz např. výše uvedené slovo "Japanese". Existuje ještě terciární přízvuk, který je oproti primárnímu i sekundárnímu přízvuku relativně slabší. Ve slovnících se většinou neoznačuje, ale pozná se podle toho, že taková slabika obsahuje neredukovanou samohlásku – viz například druhou slabiku výše uvedeného slova "conduct" ve významu podstatného jména: [].

Gradovaná výslovnost.

Mnohá krátká slova, často gramatická, jako například předložky, zájmena, členy či pomocná a způsobová slovesa, bývají obvykle nepřízvučná a vyslovují se redukovaně. V určitých pozicích a významech však na nich je důraz a nesou přízvuk. V takovém případě je jejich samohláska vyslovována plně, neredukovaně. Příklady:  Někdy může mít gradovaná výslovnost různý stupeň redukce, která nemusí postihovat pouze samohlásky, např. "must" [] – [] – [] (muset). Stupeň redukce mnohdy závisí na hláskovém okolí.

Fonologie angličtiny popisuje hlavní zásady výslovnosti v angličtině. Vzhledem k velkému rozšíření angličtiny je pochopitelné, že se výslovnost tohoto jazyka v jednotlivých zemích (i v rámci jednoho státu) značně liší. Navíc neexistuje regulační instituce, která by určovala jednotná pravidla. Není proto možné podat ucelený přehled v rámci jednoho článku. Tento článek se zaměřuje na dva nejvíce rozšířené a používané standardy anglické výslovnosti – britský a americký.

Die Aussprache der englischen Sprache bezeichnet die Phonetik und die Phonologie der englischen Sprache. Die Aussprache der englischen Sprache ist nicht überall dieselbe, denn es gibt diverse Varietäten, die zum Teil standardisiert wurden. Die wichtigsten Standardformen des Englischen sind Received Pronunciation (RP, Großbritannien), General American (GAm, Vereinigte Staaten von Amerika) und General Australian (GAu, Australien). In den meisten Belangen stimmt die Aussprache dieser Varietäten jedoch miteinander überein.


Historie.

Historické údaje o hradu i panství Puchberg jsou jen velmi skrovné a dají se jen stěží dopátrat jejich majitelé, zvláště je nejvíce spletené spojení s panstvím Puchberg (Buchberg) am Kamp. Kolem roku 1260 jsou zmínky, kdy se objevuje "Eberhard von Puchberg". Jemu je v bližším poměru Losenheimer. V dalších letech (1381) vlastnictví zemského knížete přešlo na Johanna z Liechtensteina a pak zase přešlo v roce 1395 na zemského knížete.  Po roce 1500 panství Puchberg je v urbáři zapsáno na Stixenstein. V roce 1547 vyplatil Hans von Hoyos záruku na Stixenstein a převzal 15. října 1549 vlastnictví.  Až do poloviny 19. století byla kolem roku 1874 ještě fungující obilní sýpka hradu v zachovalém stavu. Ještě do roku 1837 byla v hradu umístěna škola. Kolem roku 1850 byla vazba krovu narušená a později během druhé světové války došlo ke značným škodám. Svědci uvedli, že ruský tank odstřeloval granáty jižní hradební zdi a okna hradu, čímž došlo ke značným škodám.  Po válce následovalo různé využívání zříceniny hradu - chov kožešinové zvěře na volných plochách - a jako odkladiště všeho možného. V padesátých letech 20. století uzavřela obec Puchberg am Schneeberg nájemní smlouvu s rodinou Hoyosů a začala zříceninu tehdy běžným sanačním postupem zachraňovat. Svědčí o tom různé doplňky zdiva betonem. Až do sedmdesátých let byla zřícenina využívána pro různé akce a potom se vyskytlo další sesutí zdiva a hrad se stal nepřístupný.

Popis hradu.

Zřícenina sestává z okružní zdi nepravidelného čtyřúhelníku, jeho delší strana je asi 38 metrů a 18 metrů vysoká hradní věž, postavena ve dvou etapách. Podle prostých chronologických dat dendrochronologického zkoumání dřevěných konstrukcí, byla v zimním období 1204 až 1205 skutečně postavena strážní věž Dolních Rakous. Ozubená zeď na severní straně hradní věže uzavírala ještě starší okružní zeď. V další stavební etapě byla provedena nástavba hradní věže, jakož i stavba nynější okružní zdi. Po koupi pozemků rodinou Hoyos v 16. století byla hradní věž s mezipatrem přestavěna na několikapodlažní skladovací prostory, které na jižní straně zazdili a vznikl v přízemí vstup na severní straně. Celkem osm podružných okenních otvorů na jižní a východní straně okružní zdi, jakož i další řada otvorů v atriu bylo zazděno v souvislosti s výstavbou obilní sýpky kolem roku 1674.

Sanace.

První stavební zabezpečení začalo v padesátých letech, kdy obec Puchberg uzavřela nájemní smlouvu s rodinou Hoyos. Pro nebezpečí přímo v hradu umístěné obecné školy, nechala obec Puchberg v devadesátých letech zabezpečit věž dvěma betonovými manžetami. Pro další sanační práce byl nedostatek peněz.  Od roku 2001 se zahájila cílená údržba hradu pod „Hradním spolkem Puchberg“. Na jaře roku 2002 po rozsáhlém vyměřování a zpracování dokumentace se pokračovalo v zajištění zříceniny hradu.  Za pomoci mnohých neplacených pomocníků dospělo se během pěti let k zabezpečení poškozených míst za odborného vedení a s finanční podporou „Spolkového památkového úřadu“ a hrad byl opět veřejnosti přístupný.  Mimo rekonstrukci dřevěných pater v hradní věži a schůdnost na severní straně, byl roku 2007 na hradním nádvoří postavený palác z hrázděného zdiva se střechou pultovou, jaký kdysi mohl v hradu stát. Na základě archeologických nálezů v hradu byla zřízena obytná místnost a kuchyně. Tato kombinace otevřeného vnitřního ohniště a současně kachlová kamna v kuchyni zajistila bezdýmnou světnici.

Ještě dnes se v soukromém vlastnictví nachází zřícenina hradu Puchberg nad Sierningem na jihovýchodním okraji malé, na tři strany skloněné náhorní planiny. Byl postavený počátkem 13. století a vytváří charakteristický symbol městyse Puchberg am Schneeberg v okrese Neunkirchen v rakouské spolkové zemi Dolní Rakousy.

Die Burgruine Puchberg ist die Ruine einer Höhenburg über der Sierning am südöstlichen Ende eines kleinen, auf drei Seiten abfallenden Plateaus. Sie wurde Anfang des 13. Jahrhunderts erbaut und zählt zu den Wahrzeichen von Puchberg am Schneeberg. Noch im frühen 20. Jahrhundert bildete sie gemeinsam mit der Pfarrkirche St. Vitus das Zentrum des Ortes. Die Burg ist in Privatbesitz.


O albu.

Kanye West jako hudební producent prorazil již roku 2000, kdy začal nahrávat skladby pro umělce z Roc-A-Fella Records, kterým vévodil rapper Jay-Z. Po vybudování si renomé jako producent však toužil být i rapperem, nicméně nahrávací společnosti ho odmítaly, jelikož odmítl rapovat v tehdy dominujícím mainstreamovém žánru gangsta rap, s tím ho odmítli například u Capitol Records. Brzy poté ho jako producenta upsal Damon Dash k Roc-A-Fella Records.  V roce 2002 přežil dopravní nehodu, při které si rozdrtil čelist. Později téhož roku ho tyto události přiměly nahrát píseň "Through The Wire", která mu otevřela cestu k nahrání alba. "The College Dropout" se začal nahrávat ve studiu The Record Plant v Los Angeles, ale produkce pocházela z různých zdrojů. V polovině roku 2003 bylo album hotové a okamžitě uniklo na internet, a to měsíc před oficiálním datem vydání v srpnu 2003. West se rozhodl nahrávky změnit, některé zremixoval, jiné zremastroval, dalším přidal sloky a některé zcela změnil. Nově stvořené album i proto bylo vydáno až v únoru 2004.

Singly.

Prvním singlem byla píseň "Through the Wire", která byla vydána v září 2003. Ta vstoupila do žebříčku Billboard Hot 100 na 94. příčce a v únoru 2004 dosáhla 15. příčky. Úspěchu dosáhla i ve Spojeném království, kde se umsíitla na 9. příčce v UK Singles Chart.  Druhý singl "Slow Jamz" byl společným singlem s rapperem Twista, který ho měl i na svém albu "Kamikaze", píseň se vyšplhala až na první příčku žebříčku.  Třetí singl "All Falls Down" vstoupil do žebříčku na desáté pozici a postupně se vyšplhal na sedmou. V USA se ho prodalo přes 500 000 kusů a získal certifikaci zlatý singl.  Čtvrtý singl "Jesus Walks" se v USA umístil na 11. příčce, ve Spojeném království poté na 16. příčce. I tento singl dosáhl certifikace zlatý singl.  Pátý singl "The New Workout Plan" již v žebříčcích nezabodoval.

Po vydání.

Album debutovalo na 2. příčce v žebříčku Billboard 200 s 441 000 prodanými kusy v první týden prodeje v USA. O druhý týden se prodalo 196 000 ks, ve třetí poté dalších 132 000 ks. V dubnu 2004 získalo album certifikaci platinová deska od společnosti RIAA. Dne 30. června získalo certifikaci 2x platinová deska. Celkem se v USA prodalo 3,3 milionů kusů, celosvětově poté přes 4 miliony kusů.

The College Dropout je debutové album amerického rappera a hudebního producenta Kanye Westa, které bylo vydáno v roce 2004 u nahrávacích společností Roc-A-Fella Records a Def Jam Recordings. Deska obdržela dvě ceny Grammy Award v kategoriích "Nejlepší rapové album" a "Nejlepší rapová píseň" za singl "Jesus Walks". Časopis Rolling Stone zařadil desku do žebříčku nejlepších desek roku 2004 a magazín "Spin" ji ve stejném žebříčku zařadil na 1. místo.

The College Dropout ist das Debütalbum des US-amerikanischen Rappers und Produzenten Kanye West. Es wurde am 10. Februar 2004 veröffentlicht und brachte West enorme mediale Aufmerksamkeit in den USA. Das Album wird seit seiner Veröffentlichung von Kritikern und West selbst als Klassiker bezeichnet.


Technické parametry.

Snímač.

Zrcadlovka je vybavena CMOS snímačem velikosti 36 x 24 mm (full-frame) s rozlišením 21,1 Mpix. Novinkou oproti předchozímu modelu je protiprachový filtr, který prach sklepává z povrchu snímače.

LCD displej a hledáček.

Hledáček je díky využití full-frame snímače a velkého optického hranolu poměrně veliký a umožňuje snadnou práci včetně manuálního ostření. Úhlopříčka zadního LCD displeje byla oproti předchůdci zvětšena na 7,5 cm, rozlišení činí 921 600 bodů. Displej může být použit k funkci živého náhledu (Liveview). Novinkou je zobrazení "Quick Control panel", které bylo inspirováno nižšími modely, kdy se na zadním displeji zobrazují informace o nastaveném času, cloně, ISO apod. Jas displeje lze korigovat ručně, nebo za pomoci čidla automaticky podle okolního osvětlení.

Měření expozice a ostření.

Využívá se devět zaostřovacích polí, rozmístěných do polohy "ležícího diamantu". K dispozici je navíc šest neviditelných polí, které uživatel nemůže zvolit a které se používají při průběžném zaostřování. Novinkou je funkce "AF Microadjustment" - ta slouží ke korekci nepřesnosti při zaostřování. Někdy se stává, že objektiv není přesně seřízen na autofocus dané DSLR. Při zaostření na určitou vzdálenost objektiv ve skutečnosti zaostří mírně před/za daný bod (front/back focus). To se dá vykompenzovat právě funkci AF Microadjustment (v rozmezí +/- 20 kroků, pro všechny objektivy, anebo max. 20 vybraných). Ostření může být jednorázové, průběžné (kontinuální), manuální, nebo inteligentní - přeostřuje se, pokud se zaostřený objekt pohybuje blíže nebo dál vůči objektivu.  Měření expozice probíhá u 5D Mark II v několika režimech:

Video.

Canon EOS 5D Mark II je prvním plnoformátovým fotoaparátem, který umožňuje natáčet ozvučené videosekvence. Pro tento účel je možné využít dva typy rozlišení: Full HD (1920x1080, 30 snímků za sekundu, poměr stran 16:9) a nebo VGA (640×480, 30 snímků za sekundu, poměr stran 4:3). V průběhu natáčení lze zoomovat a přeostřovat, ostřit je nutné ručně. Canon později nabídl update firmware, které umožňuje manuální kontrolu expozice v průběhu natáčení videa (lze měnit clonu, ISO i rychlost závěrky).

Canon EOS 5D Mark II je digitální zrcadlovka společnosti Canon. V roce 2008 nahradila předchozí model EOS 5D. Oproti předchozímu modelu nabízí vyšší rozlišení snímače, funkci Liveview, protiprachový filtr, větší zadní LCD displej, přepracovaný hledáček, nový obrazový procesor Digic IV, české menu a novou možnost natáčení HD videa.

Die Canon EOS 5D Mark II ist eine digitale Spiegelreflexkamera des japanischen Herstellers Canon, die im November 2008 in den Markt eingeführt wurde. Sie wird inzwischen nicht mehr produziert. Der Hersteller richtete sie an Berufsfotografen.


Účinky.

Methylfenidát zvyšuje v mozku hladinu dopaminu. Jedná se o jeden z neuropřenašečů, který je nutný pro vznik motivace a potěšení. Stimuluje tak organismus k výkonům a ke zvýšené koncentraci na jejich provádění.

Vedlejší účinky.

Obvykle hlášené vedlejší efekty Ritalinu jsou problémy se spánkem (což může vést sekundárně k dalším problémům), ztráta chuti k jídlu (proto je také Ritalin někdy používán pro léčení obezity), deprese, podrážděnost, bolesti břicha, bolesti hlavy, sucho v ústní dutině, rozostřené vidění, nevolnost, závratě, otupělost a motorické tiky nebo třesavka. Až 5 % dětí zažívá halucinace, které často zahrnují červy, hady nebo hmyz. Ztráta chuti k jídlu se řeší podáváním jídla před podáním léku. Další jídlo se podává až po odeznění anorektického působení léku. Bolesti hlavy, sucho v ústech a bolesti břicha se velmi snižují při zvýšeném zásobení organismu nápoji. Problémy se spánkem, a to jak s usínáním, tak kvalitou spánku, se řeší fyzickou zátěží na čerstvém vzduchu. Je-li pacient dostatečně unavený, usíná rychle a spánek je kvalitní. Podrážděnost je u psychostimulancií zcela běžně se vyskytující vedlejší účinek. Ostatní vedlejší účinky jsou zcela nedůležité a nemají zásadní význam vedle hlavního kýženého léčebného efektu. Všechny se pronikavě snižují a některé i zcela vymizí, je-li s nemocným stálý kontakt v podobě dialogu. Nejméně vhodným postupem je osamocenost pacienta - tj. ponechat ho sama sobě.

Zneužívání.

Ritalin je někdy zneužíván jako stimulant např. studenty, kteří chtějí vydržet bdělí ve zkouškovém období. Také je užíván rekreačně např. v klubovém prostředí, často v kombinaci s alkoholem, někdy se silnějšími drogami. Od devadesátých let došlo k vzestupu v ilegálním užívání methylfenidátu. Užívání této látky má celou řadu negativních následků psychického i fyzického rázu. Vzniká mj. závislost.

Methylfenidát (MPH) je stimulant příbuzný amfetaminům, ale vyvolávající slabší účinky. Je předepisován k léčbě ADHD (attention deficit hyperactivity disorder) u dětí i dospělých – u osob trpících tímto onemocněním zlepšuje schopnost soustředění. Také je nasazován u nemocných narkolepsií a po určitých typech mozkových zranění. Chemicky to je bílá jemná krystalická látka bez zápachu.

Methylphenidat (kurz: "MPH"; Handelsname u. a. "Ritalin", "Medikinet", "Concerta") ist ein Arzneistoff aus der Gruppe der Phenylethylamine. Er besitzt eine stimulierende Wirkung und wird heute hauptsächlich zur Behandlung der Aufmerksamkeitsdefizit-/Hyperaktivitätsstörung (ADHS) und seltener auch bei Narkolepsie eingesetzt.


Založení a vznik společnosti.

Společnost tohoto typu může založit jediný společník nebo více společníků. Obchodní firma společnosti musí obsahovat označení „společnost s ručením omezeným“ (nebo jako zkratku s. r. o. či spol. s r. o.). Minimální vklad společníka, a tudíž i minimální výše základního kapitálu společnosti, je 1 Kč. Společnost je založena v okamžiku, kdy se všichni její společníci dohodnou na obsahu společenské smlouvy a podepíší ji u notáře, avšak vzniká až okamžikem zápisu do obchodního rejstříku.  Do podání návrhu na zápis do obchodního rejstříku musí být splaceny všechny nepeněžité vklady, vkladové ážio a na každý peněžitý vklad nejméně jeho 30 %. Pokud je vklad nepeněžitý (tj. nemovité věci, akcie, auta atd.), musí jej ocenit soudní znalec. Nepeněžitým vkladem nesmí být práce nebo služby. Před vznikem společnosti přijímá a spravuje vklady správce vkladů, jmenovaný společenskou smlouvou.  Společnost bez ohledu na den svého založení vznikne až zápisem do obchodního rejstříku. Mezi založením a vznikem ještě nemá právní osobnost, některé úkony (např. založení účtu, nájemní smlouva) však může učinit již před zápisem.  Alternativní možností založení společnosti, je koupě tzv. „ready-made“ společnosti neboli předzaložené společnosti. Jedná se o firmu, která je zapsaná v obchodním rejstříku, má název, sídlo, jednatele, identifikační číslo a také plně splacený základní kapitál. Společnost však nevyvíjí žádnou obchodní činnost, byla založena pouze za účelem prodeje konečnému zákazníkovi.

Právní odpovědnost.

Společnost odpovídá za porušení svých závazků celým svým majetkem, společníci pak společně a nerozdílně ručí za závazky společnosti jen do výše, v jaké nesplnili vkladové povinnosti podle stavu zapsaného v obchodním rejstříku v době, kdy byli věřitelem vyzváni k plnění. Ručí tedy i společník, který svou část vkladu již splatil, jestliže zbylí společníci ještě nesplatili svoje vklady. Zaplacením kterémukoliv z věřitelů ručení nezaniká ani se nesnižuje jeho rozsah. Zápisem splacení všech vkladů do obchodního rejstříku ručení společníků zaniká. Jednatelé mají povinnost jednat s péčí řádného hospodáře a s uvážením všech jim známých a dostupných informací.

Společníci.

V postavení společníků se akcentuje kapitálová povaha, nikoli osobní povaha. Rozsah práv a povinností je nerovný, řídí se majetkovou účastí společníků na společnosti.  Základní podmínkou je, že společnost musí nějaký zisk vytvořit. Rozhodnutí o užití zisku, který s. r. o. vytvořila, náleží do působnosti valné hromady. Podíl na zisku se mezi společníky dělí podle velikosti obchodních podílů společníků (lze sjednat jinak). Podíl na zisku je splatný do 3 měsíců od rozhodnutí valné hromady o jeho rozdělení. Zálohu na výplatu podílu na zisku lze vyplácet jen na základě mezitímní účetní závěrky, ze které vyplyne, že obchodní korporace má dostatek prostředků na rozdělení zisku.  Zatímco právo na likvidační podíl nastupuje při zániku společnosti, právo na vypořádací podíl vzniká ve fázi trvající existence společnosti, jestliže některý ze společníků opouští společnost bez právního nástupce, resp. přechází-li uvolněný podíl na společnost. Zaniká-li účast společníka na společnosti jinak než převodem obchodního podílu, tedy zaniká-li smrtí fyzické osoby (v případě, že společenská smlouva vyloučila přechod obchodního podílu na dědice), zánikem právnické osoby (v případě, že společenská smlouva vyloučila přechod obchodního podílu), vyloučením společníka (kaduční řízení, soudní řízení, konkurs, exekuce), vystoupením společníka (§ 164, § 202 a § 207 odst. 3 ZOK), zrušením účasti společníka soudem (§ 205). Výše vypořádacího podílu se odvozuje od hodnoty, resp. odhadu hodnoty obchodní korporace a poměru, kterým se společník na hodnotě podílel.  Podíl na likvidačním zůstatku náleží společníkovi, zaniká-li obchodní korporace s likvidací. Likvidační podíl se rozdělí mezi společníky nejprve do výše, v jaké splnili svou vkladovou povinnost. Nestačí-li likvidační zůstatek na toto rozdělení, podílejí se společníci na likvidačním zůstatku v poměru k výši svých splacených či vnesených vkladů. Neměl-li žádný ze společníků vkladovou povinnost, rozdělí se likvidační zůstatek mezi společníky rovným dílem.  S. r. o. jako kapitálová společnost má zvláštní strukturu orgánů, nevylučuje manažerské řízení prostřednictvím nespolečníka, jednateli tak mohou být společníci, nebo jiné osoby – jednatelé mohou být jmenování společenskou smlouvou nebo valnou hromadou. Proto není právem společníka být jednatelem či členem jiného orgánu společnosti (kromě valné hromady). Právo podílet se na řízení společnosti uskutečňuje společník prostřednictvím své účasti na valné hromadě. Úprava organizace a hlasování je stanovena ve společenské smlouvě (podle zákona připadá jeden hlas na 1 Kč vkladu společníka, ledaže společenská smlouva stanoví jinak). Pozastavení hlasovacích práv nastává např. pokud se dotýká hlasování společníka (např. rozhoduje se o jeho vyloučení či o jeho odvolání z funkce orgánu společnosti).  Právo žádat od jednatelů informace o společnosti, nahlížet do dokladů společnosti, kontrolovat údaje obsažené v předložených dokladech a další práva určená společenskou smlouvou. Právo kontrolovat doklady společnosti mají společníci sami či skrze svého zástupce, bude-li tento zástupce zavázán alespoň ke stejné mlčenlivosti jako společník a společnosti tuto skutečnost doloží. Mlčenlivost může být doložena smlouvou nebo skutečností, že zástupce je k mlčenlivosti vázán ze zákona (např. advokát, daňový poradce).  Společník může v zákonem vymezených případech podat žalobu proti členovi orgánu společnosti (jednatel, člen dozorčí rady), ve skutečnosti však nejde o žalobu společníka, ale jenom o žalobu podanou společníkem jménem společnosti (žaloba ut singuli). Žaloba se uplatní především v případech, kdy jednatel či člen dozorčí rady svým jednáním v rozporu s povinností péče řádného hospodáře způsobil společnosti újmu. Dle § 4 odst. 1 ZOK dochází k obrácení důkazního břemene, takže žalovaná osoba musí prokázat, že se nedopustila protiprávního jednání, ledaže soud rozhodne, že to po ní nelze spravedlivě požadovat.  Ochrana menšiny se vztahuje na společníky, kteří mají vklady ve výši minimálně 10 % základního kapitálu. Mají právo požádat jednatele o svolání valné hromady. V případě, že ke svolání valné hromady nedojde do jednoho měsíce, mohou ji svolat sami.  Výši vkladové povinnosti společníků zákon nestanoví, je tedy věcí společenské smlouvy, aby určila, jak velký vklad musí do společnosti společníci vnést. Nepeněžitý vklad musí být do společnosti vnesen před jejím vznikem (zápisem do obchodního rejstříku), peněžitý vklad musí společník splatit ve lhůtě stanovené společenskou smlouvou, nejpozději však do 5 let ode dne vzniku společnosti nebo od převzetí vkladové povinnosti za trvání společnosti.

Povinnosti společníků.

Je-li společník v prodlení se splácením peněžitého vkladu, uhradí společnosti úrok ve výši dvojnásobku sazby úroku z prodlení stanovené nařízením vlády, neurčí-li společenská smlouva jinak. Společník nesmí po dobu prodlení s plněním vkladové povinnosti vykonávat hlasovací právo a k jeho hlasu se nepřihlíží při zjištění usnášeníschopnosti. Vedle možnosti požadovat úrok z prodlení může společnost přistoupit i k vyloučení společníka v tzv. kadučním řízení. O vyloučení rozhoduje valná hromada alespoň dvoutřetinovou většinou hlasů. Před rozhodováním o vyloučení musí být společník vyzván ke splnění vkladové povinnosti a musí mu být poskytnuta přiměřená lhůta.  Tuto povinnost může stanovit společenská smlouva, na jejímž základě musí rozhodnout valná hromada nebo může jít o rozhodnutí společníka se souhlasem jednatele, i když tak nestanoví společenská smlouva. Slouží k tvorbě vlastního kapitálu, to znamená, že společník svým příplatkem přináší společnosti další zdroj financování, aniž by tento příplatek měl vliv na výši společníkova vkladu nebo na výši základního kapitálu. Jestliže společenská smlouva umožňuje stanovit příspěvky, musí také určit, jakou výši nesmí příplatky ve svém souhrnu překročit. Společník, který pro příplatkovou povinnost nehlasoval, nemůže příplatkovou povinnost odmítnout, ale má právo vystoupit ze společnosti ohledně podílu, na který je příplatková povinnost vázána, avšak pouze tehdy, pokud již zcela splnil svou vkladovou povinnost spojenou s tímto podílem. Vystoupením ze společnosti jeho příplatková povinnost zanikne. Prodlení se splácením příplatků má stejné následky jako při prodlení se splácením vkladů, tedy i možnost, že v případě nesplnění povinnosti může být společník ze společnosti vyloučen v kadučním řízení.  Zákon omezuje působení jednatele ve společnostech s obdobným předmětem činnosti. Společenská smlouva může určit, že se zákaz konkurence vztahuje i na společníky.  Povinností společníka je chovat se ke společnosti čestně a zachovávat její vnitřní řád (zejména společenskou smlouvu).

Dějinný vývoj.

Společnost s ručením omezeným byla poprvé uzákoněna jako forma obchodní společnosti v Německu roku 1892. Pod německým vlivem byl v Rakousku přijat 6. března 1906 "zákon č. 58/1906 ř. z. o společnostech s ručením omezeným", který platil i v Československu až do roku 1950, kdy společnost s ručením omezeným přestala v Československu existovat; v Rakousku tento zákon platí dodnes. Společnost s ručením omezeným se do československého právního řádu vrátila až novelou hospodářského zákoníku roku 1990. Dnes je upravena zákonem o obchodních korporacích, obecné záležitosti týkající se právnické osoby pak občanským zákoníkem. V Portugalsku byla společnost s ručením omezeným upravena zákonem v roce 1917, v Brazílii v roce 1919, v Chile v roce 1923, ve Francii v roce 1925, v Belgii v roce 1935. Na Slovensku byla společnost s ručením omezeným uzákoněna rozšířením územní působnosti zákona č. 58/1906 ř. z. v roce 1920.

Změny ve světle zákona o obchodních korporacích.

Způsob zakládání a chod společnosti s ručením omezeným zásadním způsobem změnil zákon o obchodních korporacích, který je účinný od 1. ledna 2014. Zákon odstranil povinnost vytvoření základního kapitálu ve výši 200 000 Kč, namísto něj zavedl minimální vklad ve výši 1 Kč (§ 142 ZOK). Další významnou změnou je možnost vytvořit více druhů podílů, se kterými je spjato více druhů práv a povinností. Podíly je také možné vtělit do volně převoditelného cenného papíru – kmenového listu. Jednatelem může být nově také právnická osoba. Byla zrušena povinnost zřizovat rezervní fond.

Společnost s ručením omezeným je jedna z forem obchodních společností, celosvětově je běžně využívána. Jejím statutárním orgánem je jednatel. V Česku jde o nejrozšířenější formu podnikání, upravuje ji zákon č. 90/2012 Sb., o obchodních korporacích. Zákonem je považována za společnost kapitálovou, vykazuje však i některé rysy společnosti osobní.

Společnost s ručením omezeným, abgekürzt s.r.o., ist die tschechische Bezeichnung für die Rechtsform der haftungsbeschränkten Gesellschaft in der Tschechischen Republik, deutsch Gesellschaft mit beschränkter Haftung.


Historie.

V roce 1858 byly v okolí obce nalezeno několik byzantských křížků, podle kterých se usuzuje o osídlení Opočnice už v 8. nebo 9. století. První písemná zmínka o "Woppocznici" pochází z roku 1233, kdy vladyka Sezima z Kostomlat daroval ves vilémovskému klášteru. Opat vilémovského kláštera Heřman však držel ves s tvrzí Bolice již od roku 1219 za panování Přemysla Otakara I. Roku 1288 zůstaly tyto končiny pusté. Opočnice však nezanikla úplně, protože roku 1367 patřila do majetku kláštera v Sadské. Za vlády Karla IV. byly na jižních svazích mezi Opočnicí a Vrbicí založeny vinice. Počátkem 16. století se ves stala majetkem českobrodského špitálu. V roce 1547 byla ves konfiskována císařem Ferdinandem I. a připojena spolu s dalšími k poděbradskému komornímu panství. Během třicetileté války byla ves několikrát zpustošena. Roku 1624 ji zcela vyplenila vojska saského kurfiřta, následovaly oddíly švédského generála Banera a roku 1633 ves zkazili císařští rejtaři. Škola byla postavena roku 1890. Novorenesanční kostel sv. Cyrila a Metoděje postaven v roce 1900.

Územněsprávní začlenění.

Dějiny územněsprávního začleňování zahrnují období od roku 1850 do současnosti. V chronologickém přehledu je uvedena územně administrativní příslušnost obce v roce, kdy ke změně došlo:

Rok 1932.

Ve vsi Opočnice "(791 obyvatel, poštovní úřad, telegrafní úřad, telefonní úřad, katol. kostel)" byly v roce 1932 evidovány tyto živnosti a obchody: cihelna, 2 holiči, 4 hostince, 3 koláři, 2 kováři, 2 krejčí, 5 obuvníků, pekař, porodní asistentka, 4 rolníci, 3 řezníci, sedlář, 4 obchody se smíšeným zbožím, spořitelní a záložní spolek pro Opočnici, spořitelní a záložní spolek Svépomoc pro Opočnici, šrotovník, 2 tesařští mistři, 3 trafiky, truhlář, zahradník, zámečník.

Doprava.

Dopravní síť Veřejná doprava 2011

Opočnice je obec ležící v okrese Nymburk, asi 12 km východně od města Poděbrady. Má obyvatel a její katastrální území měří 1092 hektarů.

Opočnice (deutsch "Opotschnitz", älter auch "Opochnitz") ist eine Gemeinde in Tschechien. Sie liegt fünf Kilometer südwestlich von Městec Králové und gehört zum Okres Nymburk.


Životopis.

Jméno Oksany Zabužko je spojeno s fenoménem generace tzv. osmdesátníků. Podobně jako řada dalších literátů její generace, mohla si v období glasnosti dovolit větší míru svobody projevu a svobody tvorby po dlouhých létech národního a sociálního útlaku. V roce 1982 Zabužko absolvovala filozofickou fakultu Univerzity Tarase Ševčenka v Kyjevě. Od roku 1992 Oksana Zabužko přednášela na katedře ukrajinistiky na univerzitě Penn State. V roce 1994 autorka dostala stipendium Fondy Foolbrighta; přednášela na Harvardě a na Pittsburské univerzitě. Od roku 1989 je Zabužko pracovníkem Filologického institutu Akademie věd Ukrajiny. V roce 2015 byla hostem 16. ročníku Měsíce autorského čtení. Ve stejném roce byl s autorkou natočen portrét pro cyklus Ukrajinská čítanka – Ukrajina, davaj, Ukrajiny, který vznikl v koprodukci nakladatelství Větrné mlýny a tří veřejnoprávních televizí z Česka (ČT), Polska (TVP) a Slovenska (RTVS). Režisérem dílu je Lucie Králová.  Žije v Kyjevě.

Tvorba.

Na literární scénu se Zabužko zpočátku uvedla jako básnířka (sbírkou "Květinová jinovatka", 1985) a esejistka. Ve své vědecké tvorbě se zaměřuje na významné osobnosti ukrajinské klasické literatury: napsala celkem tři monografie o nejvýznamnějších postavách ukrajinské literatury – o Tarasu Ševčenkovi, Ivanu Franku a Lesje Ukrajince. Ve své prozaické tvorbě využívá Zabužko postmoderní, postkoloniální a feministické literární postupy. Proslavila se hlavně díky provokativně pojmenovanému románu "Polní výzkum ukrajinského sexu", který se v Ukrajině dočkal osmi vydání a byl přeložen do řády evropských jazyků: polského, švédského, italského, německého, bulharského, českého, ruského, maďarského. V Polsku se stal námětem pro divadelní inscenaci "Polský výzkum ukrajinského sexu" od Małgorzaty Szumowské.

Vyznamenání a ocenění.

Ocenění.

V roce 2013 získala polskou literární cenu "Angelus" za knihu "Muzeum opuštěných tajemství".

Bibliografie.

Poezie Odborná literatura Esejistika Próza

Oksana Stefanivna Zabužko (; * 1960, Luck, Ukrajina) je přední současná ukrajinská básnířka, spisovatelka, esejistka; zabývá se rovněž kulturologií, filologií a filosofií. Patří mezi nejvýznamnější a nejpřekládanější ukrajinské autory.

Oksana Stefaniwna Sabuschko (; * 19. September 1960 in Luzk, Ukrainische SSR) ist eine ukrainische Schriftstellerin, Dichterin und Essayistin. Sabuschko schreibt über die ukrainische Identität und benutzt oft die feministische und postkoloniale Methodologie.


Příběh.

Příběh začíná u mladé mágyně nebeských duchů Lucy Heartilie, která se chce přidat k magickému cechu Fairy Tail. Poté, co se potká s Natsuem Dragneelem, uživatelem drakobijecké magie, a jeho kočku připomínajícím společníkem exceedem Happym, se jí dostane možnosti vstoupit do Fairy Tail. Lucy a Natsu s Happym vytvoří tým, do kterému se časem přidávají další členové Fairy Tail : Gray Fullbuster, mág ledotvorby, Erza Scarlet, magická rytířka, a Wendy Marvell spolu s Charle, Wendy je další drakobijec. Jejich tým se pak pouští do plné řady misí, mezi které patří boj se zločinci, nelegálními temnými magickými cechy a starověkými démony vytvořeními Zerefem, nesmrtelným temným mágem.  Po hromadě dobrodružství, kdy se k cechu přidají další členové jako Gajeel nebo Juvia, se Makarov, mistr Fairy Tail, rozhodne vypsat zkoušky pro další S-mágy, což jsou mágové nejvyšší úrovně, které lze v cechu dosáhnou, kromě mistra. Do zkoušky je vybráno osm kandidátů. Natsu, Gray, Juvia, Freed, Levy, Cana, Elfman a Mest. Zkouška se bude konat na posvátném ostrově Tenroujimě, který je duchovním domovem cechu Fairy Tail. Zkouška je, ale přerušena útokem temného cechu Grimoire Heart. Po těžkém boji se Fairy Tail povede porazit mista Grimoire Heart Hadese, než se však stihnout vzpamatovat, napadne je Acnologia, bývalý drakobijec, který se proměnil v draka a má v úmyslu zničit vše na světě. Všichni členové Fairy Tail jsou zachráněni duchem první mistryně Fairy Tail Mavis, která je pošle 7 let do budoucnosti.  Poté, co se naši hrdinové setkají se zbytkem Fairy Tail, zjistí, co se za posledních 7 let stalo a že Fairy Tail ztratilo svoje postavení jako nejsilnějšího magického cechu v zemi. Natsu, Lucy, Erza, Gray a další se rozhodnou zúčastnit Velkým magickách her, aby dokázali, že Fairy Tail je stále nejsilnější cech. Jejich hlavními protivníky bude Sabertooth, cech s dalšími drakobijci. Po vítěztví Fairy Tail v magických hrách se nově musí postavit proti příchozímu z budoucnosti Roguem, drakobijcem, jenž se rozhodl s pomocí draků ovládnout svět. Natsuovi a ostatním se ho však podaří zastavit.  Následně Fairy Tail vede válku proti Tartarosu, temnému cechu Etherious démonů, jejíž cílem je zničit veškeré Etherno na kontinentu, čímž by znemožnili používání magie, a odhalit knihu, o které se věří, že obsahuje E.N.D., Zerefova konečného démona, který by ho dokázal zabít, protože Zeref je prokletý a zbavený citů, takže si nepřeje nic jiného než zemřít. Když se Acnologia vrátí k zničení obou cechů, objeví se Igneel, drak, který sloužil jako adoptivní otec pro Natsua, společně s dalšími draky, jenž byly zapečetěni v tělech ostatních drakobijců, a bojuje s Acnologií. Acnologia však zabije Igneela před naprosto bezmocným Natsuem, který se pak rozhodne odjet na výcvikovou cestu, aby pomstil Igneela. Mezitím se Makarov dozvídá o hrozbě od Zerefa, který si na jiném kontinentě vybudoval vlastní říši a rozhodne se, že musí Fairy Tail rozpustit, aby všechny členy ochránil. Důvod rozpuštění cechu si, ale nechá pro sebe, protože ví, že by s tím nikdo nesouhlasil.  Když se Natsu s Happym po roce vrátí, zjistí, že Fairy Tail bylo rozpuštěno a společně s Lucy se vydají najít další členy a cech obnovit. Po nalezení ostatních členů se Fairy Tail znovu obnoví jako magický cech a začne se plánovat cesta za Makarovem do Alvarezu, země, kterou Zeref vybudoval, abych zničil Fairy Tail a ukradl Fairy Heart, mocný magický „předmět“, který by mu dodal neomezenou magii. Když se týmu Natsu povede společně s Laxusem a dalšími členy Fairy Tail dostat Makarova domů, začnou se všichni připravovat na nadcházející válku.

Fairy Tail ( フェアリーテイル, "Fearí Teiru") je japonská manga, kterou vytvořil Hiro Mašima. Pojednává o dobrodružstvích magického cechu s názvem Fairy Tail, jenž se snaží plnit úkoly zadané jejich zákazníky. Příběh se hlavně odehrává na smyšlené planetě Earth-land, které je plná magické energie (Etherno), jenž dovoluje lidem používat různé druhy magie.

Fairy Tail (jap., "Fearī Teiru") ist ein Manga von Hiro Mashima, der zwischen August 2006 und Juli 2017 erschienen ist. Das Werk, das von den Abenteuern einer jungen Magierin und ihrer Gefährten erzählt, lässt sich in die Genres Shōnen, Action, Abenteuer, Comedy und Fantasy einordnen. Ab 2009 wurde der Manga als Anime-Fernsehserie adaptiert und knapp zehn Jahre später beendet. Der Manga erhielt mehrere Spin-offs, Artbooks, Original Video Animations, Anime-Filme und 2018 sogar eine Manga-Fortsetzung mit dem Titel "Fairy Tail – 100 Years Quest", der von Atsuo Ueda statt Mashima gezeichnet wird, da dieser parallel an seinem neuen Manga "Edens Zero" arbeitet.


Životopis.

Vystudovala "Střední odbornou školu Eugena Coky" a "Hudební lyceum Sergeje Rachmaninova" v Kišiněvě. Zároveň studovala hudební skladbu. Poté vystudovala Moskevskou státní konzervatoř u Maji Glezarovové a Sergeje Fatkulina. Své umění dále zdokonalovala na konzervatoři v Bruselu pod vedením Igora Oistracha. V roce 1998 zvítězila v Belgii v soutěži Henriho Vieuxtempse. Řadu cen a diplomů získala i v dalších předních mezinárodních soutěžích, jako Sibeliova soutěž (2000), Soutěž královny Alžběty a Soutěž Čajkovského (2002, třetí cena). Studium zakončila u José Luise Garcíi v Madridu.  Jako sólistka s Orchestrem Finského rozhlasu, Komorním orchestrem Toulouse, Aucklandskou filharmonií či Metropolitním orchestrem Lisabon. Zvláštní důraz klade na svá vystoupení v rodném Rusku, kde vystoupila s Ruským národním orchestrem a Petrohradským symfonickým orchestrem. V Belgii, kde nyní žije, často vystupuje s tamními předními orchestry jako např. Belgický národní orchestr nebo Bruselská filharmonie. Jako komorní hráčka často vystupuje s umělci jako Gérard Caussé, Gautier Capuçon, Augustin Dumay, Frans Helmerson, Katia a Marielle Labèquovy a Sonia Wieder-Athertonová. Kromě toho je spoluzakladatelkou Malibran Quartet (Kvarteto Malibranové). Díky této spolupráci se zúčastnila předních festivalů ve francouzském Mentonu nebo Ludwigsburských zámeckých slavností ("Ludwigsburger Schlossfestspiele") v Německu. Kromě toho vydává své nahrávky. V roce 2006 debutovala kompletem Prokofjevových sonát s bulharskou klavíristkou Plamenou Mangovovou, který si vysloužil skvělé recenze a pět hvězdiček ve francouzském Diapasonu. Roku 2009 nahrála s argentinským Symfonickým orchestrem v Saltě a dirigentem Luisem Gorelikem Aymarský houslový koncert Luise Giannea pro společnost Sony.  Hrála na Stradivariho housle z roku 1714, které kdysi patřily legendárnímu Fritzi Kreislerovi. Od roku 2010 hraje na současné housle, které pro ni speciálně vyrobil Christian Bayon.

Taťjana Alexandrovna Samuilová (rusky "Татьяна Александровна Самуил", * 5. října 1974 Perm, Sovětský svaz) je ruská houslistka. Jejím otcem je moldavský dirigent Alexandru Samoilă, její sestrou je operní zpěvačka Anna Samuil.

Tatjana Alexandrowna Samouil oder "Tatiana Samouil" (; * 5. Oktober 1974 in Perm, Sowjetunion) ist eine russisch-belgische Violinistin. Sie ist die Schwester der Opernsängerin Anna Samuil.


Historie.

První zmínka o osídlení pochází z register papežských desátků z roku 1352. Ve 13. století zde stávaly dvě tvrze, jedna pocházela již z doby hradištní a byla původně blatným kruhovým hrádkem o průměru 20 metrů; stála v poloze "Na zámkách" a popsal ji archeolog Antonín Hejna. Tvrz patřila pražskému proboštství a zanikla po vpádu husitů roku 1421. V současnosti patří k dominantám obce barokní kostel sv. Máří Magdalény z roku 1731, historický statek a řada vjezdových portálů, postavených ve stylu selského baroka.

Územněsprávní začlenění.

Rok 1932.

Ve vsi Semice "(1120 obyvatel, katol. kostel)" byly v roce 1932 evidovány tyto živnosti a obchody: autodílna, bednář, 3 holiči, 4 hostince, kapelník, 2 koláři, konsum, 2 kováři, 2 krejčí, obchod s mlékem, 3 obuvníci, obchod s ovocem a zeleninou, pekař, stáčírna lahvového piva, porodní asistentka, 3 rolníci, 3 řezníci, 5 obchodů se smíšeným zbožím, Platebna okresní hospodářské záložny v Českém Brodě, spořitelní a záložní spolek pro Semice, 2 švadleny, trafika, 2 truhláři, 5 zelinářství, 4 obchody se zemskými plodinami, 4 obchody se zvěřinou a drůbeží.

Základní škola.

Ve škole se vyučuje v 9 třídách a děti sem docházejí i z jiných obcí – Velenka, Hradištko, Přerov nad Labem a Starý Vestec.

Historie školy.

Po vydání císařského patentu v roce 1747 na podporu školství a výuky v českém jazyce vznikla i škola v obci Semice. První zmínky o škole jsou zaznamenány z roku 1750, kdy se zde vojáci přes zimu učili a přes léto měly zájem o studium děti. Celoroční vyučování začalo ve školním roce 1778–1779. V roce 1832 škola vyhořela, ale v témže roce byla znovu otevřena. Do roku 1878 byla ve škole pouze jednotřídní učebna, ale v dalším roce už děti docházely do dvou tříd. Do roku 1900 do školy docházelo v průměru 177 dětí. Učitelský plat v té době (tzv. sobotáles) činil 432 K.  V první polovině 20. století proběhlo několik vnitřních přestaveb. Děti měly ve škole už 4 třídy, kde se učily. Po roce 1963 se stavěly odborné učebny. V roce 1966–1967 byla vybudována tělocvična, kotelna a ústřední topení. V nejstarší částí budovy byla zřízena školní kuchyně a jídelna.

Příroda.

V katastrálním území Semic se nachází přírodní rezervace Vrť a evropsky významná lokalita Natura 2000 Polabské hůry, na východní okraj území obce zasahuje Přírodní park Kersko-Bory.

Doprava.

Dopravní síť  Veřejná doprava 2011

Semice () jsou obec ležící v Polabí pod Semickou hůrou v okresu Nymburk, asi 5 km jihovýchodně od města Lysá nad Labem. Žije zde obyvatel.

Semice (deutsch "Semitz") ist eine Gemeinde in Tschechien. Sie liegt fünf Kilometer südöstlich von Lysá nad Labem und gehört zum Okres Nymburk.


Historie.

První písemná zmínka o obci pochází z roku 1266, kdy je jako pán uváděn pan Sudoměr a v roce 1318–1323 pan Bohuslav.

Exulanti.

Stejně jako z mnoha obcí (např. Kostomlátky) odcházeli v době pobělohorské do exilu i nekatolíci z Kovanic. V dobách protireformace (doba temna) žili poddaní ve strachu z toho, že opustí-li víru svých předků, nebudou spaseni, ale budou-li se jí držet, ztratí děti, svobodu nebo svůj život. V 18. století v Čechách zahrnovaly jezuitské metody rekatolizace povinnou docházku na katolické bohoslužby, domovní prohlídky, odpírání souhlasu vrchnosti k uzavírání sňatků, násilné odvody na vojnu apod. Číst nebo vlastnit Bibli bylo zakázáno. Místodržitelský patent vydaný dne 29. ledna 1726 zpřísnil tresty pro usvědčené nekatolíky, a to od jednoho roku nucených prací až po trest smrti. Protestantům mohly být odebrány děti a předány do péče katolickým opatrovníkům. Z obce Kovanice prokazatelně uprchli:  Historii exulantů popisuje ve svých knihách Edita Štěříková (včetně informačních zdrojů, odkazů a údajů z matrik). V knize Běh života jsou publikovány výňatky z životopisů výše uvedených osob včetně Judity Fialové, roz. Jílkové. Dokumenty se nacházejí především ve státních archivech a v rukopisných odděleních knihoven v Německu (např. Herrnhut), Švýcarsku, Polsku a Čechách. Ne všechny zahraniční archivy byly probádány. Potomci exulantů žijí v Německu, USA, Kanadě, Austrálii... někteří se jako reemigranti vrátili v roce 1945 do Čech z polského Zelova.

Územněsprávní začlenění.

Rok 1932.

Ve vsi Kovanice "(635 obyvatel, katol. kostel)" byly v roce 1932 evidovány tyto živnosti a obchody: 2 cukráři, 3 hostince, kovář, 3 krejčí, obchod s mlékem, 2 obchody se smíšeným zbožím, spořitelní a záložní spolek pro Kovanice, trafika.  V obci Chvalovice "(368 obyvatel, samostatná obec se později stala součástí Kovanic)" byly v roce 1932 evidovány tyto živnosti a obchody: 2 hostince, kolář, kovář, 27 rolníků, obchod se smíšeným zbožím, trafika.

Doprava.

Dopravní síť  Veřejná doprava 2011

Kovanice jsou obec ležící v okrese Nymburk, na půl cesty mezi Nymburkem a Poděbrady. Žije zde obyvatel a jejich katastrální území má rozlohu 808 ha. Součástí obce je i vesnice Chvalovice.

Kovanice (deutsch "Kowanitz") ist eine Gemeinde in Tschechien. Sie liegt drei Kilometer südöstlich von Nymburk und gehört zum Okres Nymburk.