Životopis.

Dětství.

Karel Hiršl se narodil 27. prosince 1922. V té době nikdo netušil, že přibližně za dvě desítky let se z něj stane jeden z velkých vůdců odboje v Protektorátu Čechy a Morava. Měl mladšího bratra Miroslava. Jeho matka se jmenovala Vlasta a otec se jmenoval Miroslav. Před dovršením 6. roku života na podzim roku 1928 nastoupil Karel Hiršl do obecné školy, po ní absolvoval Vančurovo gymnázium v Praze. V prvním ročníku prospěl s vyznamenáním, v dalším ročníku mu bylo školné prominuto a uhrazeno z fondu na podporu výborných studentů ze sociálně slabších rodin. Léto roku 1935 třináctiletý Karel strávil téměř celé na táboře YMCY na slovenské Oravě.

Vančurovo gymnázium.

V letech 1937/38 byl Karel v kvintě. V té době založili oktaváni z Vančurova gymnázia voicebandovou skupinu, v níž sborově recitovali či zpívali vlastní texty. Tehdy byl mezi mládeží oblíbený levicový časopis Mladá kultura, který poprvé vyšel v roce 1935. Zajímal i Václava Dobiáše, Karlova o dva roky staršího spolužáka a kamaráda.  Ve školním roce 1937/1938 se začal v Karlově třídě vydávat ručně psaný časopis Informatorium, hlavně o záležitostech ve třídě, například o sporech mezi spolužáky. K dalším rubrikám patřily rébusy, hádanky a vtipy.  Ve školním roce 1938/1939, kdy se ve světě schylovalo k válce, věřili studenti, že v případě vojenského útoku Němců splní Francie své spojenecké závazky k Československu. Když podepsáním Mnichovské dohody Československo kapitulovalo bez boje a 15. března 1939 byl vyhlášen Protektorát Čechy a Morava a 17. října, následovalo zavření českých vysokých škol a 14. července 1940 nacisté obsadili Paříž. V té době nerozlučná trojice gymnazistů Karel Hiršl, Jiří Staněk a Vašek Dobiáš zahájila práci v odboji. Scházeli se každé pondělí na schůzkách smíchovského evangelického sboru. Toto sdružení mělo přibližně 104 členů. Podnikali různé sportovní a umělecké akce, pondělní schůzky byly věnovány přednáškám nebo hudební produkci.  V roce 1941 se Karel jako oktáván seznámil s Vincy Schwarzem. Vincy Schwarz byl původem Němec, utekl však z Německa své nacisticky smýšlející rodiny a usadil se v Protektorátu Čechy a Morava. Měl spoustu knih, rád četl, psal básně a sbíral veselé písničky a šprýmy. Také překládal díla českých básníků do němčiny. Rámec pondělních schůzek smíchovského evangelického sdružení na na Santošce se Karlovi a jeho přátelům stal příliš těsným. S Vincy Schwarzem se pod záminkou kurzů němčiny začali scházet i v sobotu. V té době začal Karel Hiršl psát své první básně.  Karlův otec pracoval, matka se starala o domácnost. Žádného člena rodiny nepostihlo neštěstí ani totální nasazení na práci do Říše.

Mezidobí a odboj.

V roce 1941 Karel Hiršl na Vančurově gymnáziu odmaturoval s vyznamenáním. Vysoké školy byly zavřené a nechtěl chodit do zaměstnání, proto se přihlásil do ročního abiturientského kursu při Státní obchodní akademii v Resslově ulici. Studium ho nebavilo, naštěstí zde však bylo více čerstvých maturantů, kteří se na kursy přihlásili jenom kvůli tomu, aby nemuseli chodit do práce. Byla to určitá forma protestu a snaha vyhnout se práci pro Němce. Neměli obchodování či účetnictví rádi, nebo je dokonce nenáviděli,což je sblížilo. Jejich partu profesoři nazývali „Sternguckeři“ – hvězdní zevlouni. Studenti si uvědomovali, že mají poslední rok bezstarostného života. Psali různé divadelní hry, které potom sami zahráli, například "Der Weschel aneb Faustovo prokletí".  Pak byl Vincy Schwarz byl zatčen. Členy sobotního kroužku zpráva vyděsila, za pár dní zjistili, proč byl zatčen. Když jeho manželka vracela do knihkupectví nějaký švýcarský deník, ve kterém se psalo o jisté válečné prohře Německa, zatklo ji při tom gestapo. Byla okamžitě odvezena k výslechu do sídla gestapa v Pečkárně. Pak gestapo zatklo i Vincyho Schwarze. Studenti doufali, Vincyho z vězení pustí. Když byl 27. května 1942 spáchán atentát na zastupujícího říšského protektora Reinharda Heydricha, začaly noviny otiskovat sloupce jmen k smrti odsouzených a popravených 10. června byly vyhlazeny Lidice. Na začátku července dostal farní úřad smíchovského sboru oznámení, že Vincy Schwarz i se ženou Zdenkou byli 30. června zastřeleni pro trestnou činnost ohrožování říšské bezpečnosti.  V září nastoupil Karel Hiršl na místo v nákupním oddělení Prag-Filmu na Barrandově. Pro všechny mladé lidi se objevilo nové nebezpečí: Totaleinsatz – totální nasazení na práci do Německa. Někteří sobotníci museli na práci skutečně odjet. Například Jiří Staněk putoval k říšské poště do Norimberku. Nezbývalo než si psát.  V červnu roku 1943 se od sobotníků odpojili radikálové, mezi které patřili Karel Hiršl a Vašek Dobiáš. Připojilo se k nim 9 lidí: Jan Mojžíš, Jaromír Mrkos, Jiří Staněk, Nataša Kálalová, Želmíra Kálalová, Karel Kosík, Radovan Richta, Antonín Růžek, Karel Šmirous. Všichni se cítili být komunisty a bojovat proti nacismu v Protektorátu. Proto byla všem dána možnost z evangelického sdružení odejít. Začala ilegální práce. Švagr Václava Dobiáše, který byl členem ilegální KS, zprostředkoval Karlovi a Václavovi kontakt na Rudolfa Vetišku – člena III. Ilegálního ÚV. Krátce nato se uskutečnila schůzka Vaška Dobiáše a Karla Hiršla s Rudolfem Vetiškou. Ten jim sdělil, že mají pracovat samostatně a nechal jim pouze kontakt, přes který by mohli spolupráci obnovit. To Karla Hiršla a Vaška Dobiáše trochu zklamalo, Vetiška jim připadal příliš opatrný. V listopadu téhož roku, při jedné ze svých brněnských návštěv založil společně s přáteli z barrandovského studia buňku v Brně. Ostatní příslušníci skupiny začali na svých pracovištích vytvářet 3–5 členné buňky, ve kterých probíhalo základní školení. Do smíchovské skupiny poté přibyl ještě Edmund Trachta. Napojení na Edmunda Trachtu získal Jiří Staněk přes spolupracovníka na Totálním nasazení. Byl to zubař ve Strakonicích se spojením na odbojovou skupinu ve Zbrojovce. Získával pro Předvoj náboje a zbraně a zajistil další cyklostyl – stroj na rozmnožování. Dne 31. prosince 1943 se smíchovská skupina vypravila oslavit Silvestra na Kálalovic chatu na Sázavě. Právě tam se všichni rozhodli začít odbojovou činnost a tisknout časopis. Pro časopis vymysleli název Předvoj. Tak se jmenovala i jejich odbojová skupina. O několik dní později, tedy na začátku roku 1944, vydala odbojová skupina Předvoj programové prohlášení. V březnu roku 1944 bylo vydáno první číslo časopisu Předvoj.  Na jaře roku 1944 vytvořil Jiří Staněk s inženýrem Jiřím Pechem ilegální buňku v Benešově. Členové Předvoje začali občas chybět v práci, simulovali pracovní neschopnost a způsobovali si nemoci, jen aby se mohli věnovat ilegální práci. Karel pro absence dostal z práce výpověď. Na konci jara zasáhla Předvoj první rána, když Gestapo zatklo Václava Dobiáše. Poprvé se ostatní začali o sebe bát. Na začátku léta se setkal člen Předvoje Kamil Zoufalý s Jindřichem Pušem, představitelem organizace Pochodeň, a obě odbojové skupiny se spojily. Ale pak přišla další rána. Kamil Zoufalý přišel na schůzku s kamarádem, kam přišlo i gestapo a Kamila Zoufalého zatklo. Tisk Předvoje se přemístil ke Karlu Šmirousovi na Vinohrady do Fibichovy ulice.  21. října 1944 se sedmičlenná skupinka smíchovských členů Předvoje vydala na chatu do Posázaví. Byli znepokojeni, že Karel Šmirous a Jiří Staněk na výlet nepřijeli, ale víkend si užili a žádné nebezpečí pro sebe nevytušili. Když se v neděli 22. října vraceli, gestapo je obstoupilo, zatklo a odvezlo do pražské Pečkárny.

Věznění.

O den později byli všichni převezeni do věznice na Pankráci, odkud každý den jezdili na výslechy do Pečkárny. Následovaly nekonečné hodiny brutálního výslechu, avšak žádný z těchto lidí nepodlehl. Gestapo usoudilo, že zatklo jen řadové členy, ne vedení. V prosinci byl Václav Dobiáš lidovým soudem odsouzen k smrti v Cvikově. 23. ledna 1945 byli členové Předvoje transportováni do Malé pevnosti v Terezíně. Tam byli až do konce války, až na pár dní, kdy byli převezeni do Prahy na výslechy. Tehdy totiž zatkli vedení Předvoje. Po návratu do Terezína měli zpřísněný režim, např. nesměli chodit na práci mimo Malou Pevnost, kde byli vězněni. 10. dubna 1945 byl popraven Václav Dobiáš. 25. dubna 1945 napsal Karel Hiršl své rodině do Prahy poslední dopis a dovětkem, že se s nimi brzy uvidí, protože věřil ve své propuštění. Už byl téměř konec války. Jenže 2. května 1945 přijeli do Malé pevnosti členové gestapa a vyvolávali jména odsouzených, byli mezi nimi i Karel Hiršl a většina hlavních členů Předvoje. V 16:30 byli zastřeleni a druhý den byla jejich těla spálena v krematoriu.

Ukázky z díla.

Karlova první báseň: "<poem> Je toho moc Utopit se v hořkém chvatu tápavé improvisace To tak ještě Verš nemůže vyjíti z této ruky Neb zavřená je jako poupě ve stínu Necítím vůni neznám milost daru neprosím se o soustrast milodarů jen vím že musím stále jíti jíti jako kyvadlo na hodinách jak stín se ploužit po zlomených třtinách a budu sluncem budu stínem nebudu ničím budu vším budeme žíti tím, že zhynem svou svíci zhasnu a přec rozsvítím tisíce jiných Při světlech siných při zapomenutí zapadlých hrobů stále jdu mechanicky a usilovně a jednou přece dojdu </poem>"  První článek v "Předvoji":

Karel Hiršl (27. prosince 1922 – 2. května 1945 Terezín) byl český odpůrce nacistického režimu. Vystudoval Vančurovo gymnázium v Praze, pracoval ve filmových studiích na Barrandově v oddělení Prag-Filmu. Za okupace byl vůdcem odbojové skupiny Předvoj, za což byl uvězněn v Terezíně a těsně před koncem války popraven.

Karel Hiršl (* 27. Dezember 1922; † 2. Mai 1945 in Kleine Festung Theresienstadt) war ein tschechoslowakischer Student und Widerstandskämpfer. Er gehörte zu den Gründern und dem Führungskern der Widerstandsorganisation Předvoj, die im Rahmen des Widerstandes gegen deutsche Besetzung des Landes operierte. Wegen dieser Tätigkeit wurde er verhaftet und 1945, nur wenige Tage vor dem Kriegsende, in Theresienstadt hingerichtet.


Biografie.

Pocházel ze švábské rodiny, která byla od 18. století usazená v Rakousku a kterou císař Karel VI. povýšil za její vojenské a úřednické zásluhy do rytířského stavu. Působil jako notář v Ennsu.  Zasedal jako poslanec Hornorakouského zemského sněmu, kam nastoupil roku 1874 a setrval zde do roku 1878. Zastupoval městskou kurii, obvod Enns, Hall, Kremsmünster.  Byl i poslancem Říšské rady (celostátního parlamentu Předlitavska), kam byl zvolen v doplňovacích volbách roku 1878 za kurii městskou v Horních Rakousích, obvod Freistadt, Perg, Rohrbach, Enns atd. Slib složil 22. října 1878. Mandát zde obhájil i ve volbách roku 1879, volbách roku 1885 a volbách roku 1891. V roce 1878 se uvádí jako rytíř Max von Spaun, c. k. notář, bytem Enns. V roce 1897 odmítl pro pokročilý věk opět kandidovat.  Po volbách v roce 1879 se uvádí jako ústavověrný poslanec. Patřil mezi německé liberály. V říjnu 1879 je zmiňován na Říšské radě coby člen mladoněmeckého Klubu sjednocené Pokrokové strany ("Club der vereinigten Fortschrittspartei"). Od roku 1881 byl členem klubu Sjednocené levice, do kterého se spojilo několik ústavověrných (liberálně a centralisticky orientovaných) politických proudů. Za tento klub uspěl i ve volbách roku 1885. Po rozpadu Sjednocené levice přešel do frakce Německorakouský klub. V roce 1890 se uvádí jako poslanec obnoveného klubu německých liberálů, nyní oficiálně nazývaného Sjednocená německá levice. I ve volbách roku 1891 byl na Říšskou radu zvolen za klub Sjednocené německé levice.  Zemřel v březnu 1897.  Jeho syn Max von Spaun mladší (1856–1909) byl sklářským podnikatelem, který působil i v Čechách, např. v Klášterském Mlýně.

Max von Spaun (7. června 1827 Steyr – 10. března 1897 Sankt Pölten) byl rakouský politik německé národnosti, v 2. polovině 19. století poslanec Říšské rady.

Maximilian von Spaun (* 7. Juni 1827 in Steyr, Oberösterreich; † 10. März 1897 in St. Pölten, Niederösterreich) war ein österreichischer Jurist (Notar) und Abgeordneter der Liberalen Partei des Kreises Enns im Reichsrat.


Vybavenost obce.

Mateřské školy, základní škola a lékařské služby jsou zajištěny v sousedním Heřmanově Městci vzdáleném 2,5 km. Obcí vede několik autobusových linek. Díky velkému zájmu o stavební parcely se vesnice neustále rozšiřuje. V Klešicích jsou v provozu dva hostince a prodejna smíšeného zboží. Působí zde zemědělské firmy, autoopravny, autodopravní firmy a zahradní centrum (Školky ALEJ).

Kulturní památky.

Mezi zajímavé kulturní památky patří bývalá sýpka v panském dvoře (tzv. špejchar) a dům s naznačeným dřevěným hrázděním. Je zde také několik drobných památek jako je Křížek sv. Jana Nepomuckého, socha sv. Jana Nepomuckého, zvonice, Boží muka, „Korabův a Hamplův mlýn“. Do roku 1929 byla u Korabova mlýna dřevěná varna povidel, která je nyní součástí expozice na Veselém Kopci.

Historie obce.

Znak obce má v pravé polovině stříbrný leknínový list na červeném poli a v levé polovině je modrý hrozen vína na zlatém poli.  První písemně doložená zmínka o Klešicích je z roku 1257. Od 14. století až do roku 1848 (zrušení poddanství) byla obec hospodářsky, správně i soudně podřízena stejné vrchnosti jako sousední Heřmanův Městec. Pro obec byla důležitá převážně zemědělská produkce. Vsí protéká potok a už v roce 1448 zde byly tři mlýny. Klešice zůstaly až do roku 1945 majetkem Kinských. V roce 1976 došlo v rámci integrace obcí ke sloučení Klešic s Heřmanovým Městcem. Po projevení zájmu obyvateli o znovuosamostatnění se 1. 1. 1992 obec stala opět samostatnou. Nejvyšší počet obyvatel měla obec v roce 1850 (495).

SDH.

Od roku 1886 působí v Klešicích Sbor dobrovolných hasičů, který je i hlavním organizátorem kulturního dění v obci. V roce 2001 získali klešičtí hasiči u příležitosti 115. výročí založení SDH právo užívat znak a prapor. Sbor dobrovolných hasičů pořádá v Klešicích hasičský ples, dětský karneval, den dětí, letní tábor pro mladé hasiče, posvícenskou zábavu, „Staročeskou“ krojovanou pomlázku a různé společenské večery.

Obec Klešice se nachází v okrese Chrudim v Pardubickém kraji, v nadmořské výšce 252 m. Žije zde obyvatel. Pod obec spadá také osada Nákle a bývalý mlýn Lukavec pod Jezbořicemi.

Klešice (deutsch "Kleschitz") ist eine Gemeinde in Tschechien. Sie liegt zwei Kilometer nordöstlich von Heřmanův Městec und gehört zum Okres Chrudim.


Mládí.

František Peltán byl nejmladším ze tří synů manželů Antonína a Marie Peltánových (bratři mu přezdívali „Ferry“). Narodil se a vyučil se čalouníkem v Jindřichově Hradci. Základní vojenskou službu nastoupil 1. listopadu 1933 u leteckého pluku č. 6 v Praze-Kbelích. Po ukončení základního výcviku byl na začátku roku 1934 cvičen na funkci radiotelegrafisty u telegrafního pluku č. 1 v Kutné Hoře. V následujících letech působil jako velitel radiostanice u několika pluků.

Odbojová činnost.

Po vyhlášení Protektorátu Čechy a Morava se stal členem odbojové organizace Obrana národa jako záložní radista. V té době pracoval jako pomocný úředník v Ústavu pro choromyslné v Kateřinkách. Podílel se na přemisťování radiostanice Sparta I, zajištění technické podpory pro radisty a na předávání šifrovaných zpráv.  Na začátku roku 1941 bylo zatčeno několik osob spojených s touto radiostanicí a Tři králové se proto snažili vybudovat nové radiové spojení – Sparta II. Radistou této stanice se stal František Peltán a 28. března 1941 odeslal první šifrovanou zprávu do Londýna. Zatýkání odbojářů spojených se Spartou I pokračovalo, 8. května získalo gestapo při domovní prohlídce u jednoho z nich několik zašifrovaných i nezašifrovaných zpráv. Díky tomu se gestapu podařilo prolomit šifrovací klíč Sparty I. Při výslechu zatčených zároveň zjistili polohu bytu, ze kterého probíhalo vysílání. Zbývající Tři králové – Josef Mašín a Václav Morávek (Josef Balabán byl v té době již zatčen) ale měli důležité zprávy, které potřebovali co nejrychleji odeslat do Londýna, i přes to riziko, že byt pro vysílání je sledován gestapem.  Vysílání, kterého se účastnil František Peltán, Josef Mašín a Václav Morávek, provedli ve večerních hodinách 13. května 1941 v bytě v ulici Pod Terebkou (dnešní Čiklova 19). Při vysílání však byli přepadeni gestapem, Josef Mašín byl těžce zraněn a zatčen, Františku Peltánovi s Václavem Morávkem se podařilo uprchnout, poté, co se spustili po ocelovém lanku ze čtvrtého patra. (Viz foto) V červnu 1941 se František Peltán opět pokusil dvakrát vysílat a pokaždé při tom šťastně unikl gestapu: Odbojáři neměli v tu dobu k dispozici žádnou radiostanici a tak František Peltán odjel léčit své zranění nohou, utrpěné při prvním přepadení gestapem, na kliniku do Plzně. Na počátku října 1941 se vrátil opět do Prahy, kde se mj. naposledy setkal se svým bratrem Stanislavem. Byt, ve kterém přebýval, byl opět vyzrazen a při návratu v něm na něj čekal příslušník gestapa, Františkovi Peltánovi se však opět, již počtvrté, podařilo uniknout.  Poté se ukryl u svých přátel někde ve východních Čechách a od června 1942 v Cerhovicích u Berouna. Zde se ukrýval pod krycím jménem Zeman. Peltán také pravděpodobně do Cerhovic přinesl spojení s londýnskou exilovou vládou, to sem později přivedlo gestapo pravděpodobně díky výslechu JUC. Vítězslava Dvořáka, vedoucího funkcionáře plzeňské organizace ÚVOD, který odjel do Prahy vyzvednout novou radiostanici, kterou měl poté obsluhovat František Peltán, ale byl zatčen. Při tomto zátahu 30. června 1942 v Cerhovicích František Peltán smrtelně postřelil jednoho z gestapáků a podařilo se mu uniknout již popáté, další účastník přestřelky, cerhovický Čeněk Šillinger byl postřelen a spáchal sebevraždu.

Dopadení.

Další člen ÚVODu MUC. Václav Rusý odjel do Prahy zjistit důvody zpoždění JUC. Vítězslava Dvořáka (o jeho zatčení nevěděli), ale i on byl gestapem zajat. Při krutém výslechu prozradil čas a místo své schůzky s vedoucím radioskupiny ÚVOD JUDr. Rudolfem Marešem a Františkem Peltánem. Večer 11. července 1942 na místě schůzky v Kinského zahradě v Praze byli František Peltán a Rudolf Mareš obklíčeni gestapem a na konci přestřelky zůstali oba těžce raněni. František Peltán utrpěl průstřel hlavy a byl odvezen do SS lazaretu v Praze - Podolí. Zde 20. července 1942 na následky zranění (aniž nabyl vědomí) zemřel; pohřben byl na hřbitově v Ďáblicích v hromadném hrobě společně s dalšími hrdiny nacistického odboje.

Po válce.

V roce 1946 byl in memoriam vyznamenán Československým válečným křížem 1939. Na jeho rodném domě v Jindřichově Hradci (v ulici 9. května 223/II) byla umístěna pamětní deska připomínající tohoto slavného rodáka. Za svého života dosáhl František Peltán na hodnost četaře. Při 100. výročí svého narození dne 6. dubna 2013 byl za zásluhy v boji za národní osvobození jmenován ministrem obrany ČR do hodnosti kapitána in memoriam. Zároveň s povýšením byla (6. dubna 2013) v jeho rodném Jindřichově Hradci slavnostně odhalena Františku Peltánovi nová pamětní deska.  V pondělí dne. 15. května 2017 odpoledne byla na domě v Čiklově ulici číslo 19 v pražských Nuslích nedaleko Vyšehradu slavnostně odhalena pamětní deska, která připomíná událost, která se v tomto domě stala dne 13. května 1941. Toho dne v podvečer z malého bytu vysílala trojice odbojářů ze sabotážní a diverzní skupiny Tři králové (Václav Morávek, Josef Mašín a radista František Peltán) ilegální vysílačkou Sparta II depeše do Londýna. Kolem 19:15 při nečekané razii gestapa kryl Josef Mašín ústup Morávka a Peltána. (Ti se mezitím riskantně spustili z okna po tenkém zemnicím kablíku od vysílačky.) Při přestřelce proti přesile gestapa byl Josef Mašín těžce zraněn a zajat. Autorem pamětní desky je akademický sochař Jaroslav Hylas, který pochází z Morávkova rodného Kolína. Za protektorátu se ulice jmenova "Pod Terebkou". (Nové jméno ulice získala po Aloisi Václavu Čiklovi - obyvateli domu sousedícího s domem s pamětní deskou. Čikl byl od roku 1938 správcem pravoslavného chrámu svatých Cyrila a Metoděje, kde poskytl úkryt parašutistům, kteří podnikli atentát na říšského protektora Reinharda Heydricha.) Na pamětní desce je nápis: "KDYŽ KRYL ÚNIK / SVÝCH SPOLUBOJOVNÍKŮ, / ŠTÁBNÍHO KAPITÁNA / VÁCLAVA MORÁVKA, / BRIGÁDNÍHO GENERÁLA / IN MEMORIAM, / A RADISTY ČETAŘE / FRANTIŠKA PELTÁNA, / KAPITÁNA IN MEMORIAM, / BYL V TOMTO DOMĚ, / DNE 13. KVĚTNA 1941, /PŘI RAZII GESTAPA RANĚN / A ZAJAT HRDINA / PROTINACIST. ODBOJE, / PODPLUKOVNÍK // JOSEF MAŠÍN // GENERÁLMAJOR IN MEMOR. / PO ROČNÍM VĚZNĚNÍ / BYL 30. ČERVNA 1942 / POPRAVEN NA STŘELNICI / V PRAZE KOBYLISÍCH".

František Peltán (1. dubna 1913, Jindřichův Hradec – 20. července 1942, Praha) byl účastník československého protinacistického odboje, spolupracoval jako radiotelegrafista s odbojovou skupinou Tři králové.

František Peltán (* 1. April 1913 in Jindřichův Hradec; † 20. Juli 1942 in Prag) war eine Persönlichkeit des tschechoslowakischen Widerstandes 1939–1945 gegen den Nationalsozialismus. Peltán war ein Berufssoldat und Offizier in der Tschechoslowakei und Radiofunker der Widerstandsgruppen Obrana národa und Tři králové (Drei Könige). František Peltán starb 1942 nach einem Schusswechsel mit der Gestapo.


Bazilika Navštívení Panny Marie (Levoča)

Dějiny.

Počátky mariánského kultu sahají až do 13. století. V roce 1247 zde byla postavena první kaple, kterou dal později opravit levočský farář Henrich. Mariánský svátek Navštívení Panny Marie se pojí s příchodem františkánů-minoritů do Levoče v roce 1311. Farář Servác dal v roce 1470 kapli přestavět na gotický kostel a byla tam instalována gotická socha Panny Marie. Lidé sem nepřestávali chodit ani během reformace, ale oživení poutí nastalo až po rekatolizaci. První velká procesí a pouť zde byla 2. července 1671. Dva roky na to se s papežským povolením stal kostel Navštívení Panny Marie místem získání odpustků. Další přestavby kostela byly provedeny v roce 1688 a 1819. V roce 1847 byla postavena dřevěná kaple pro řeckokatolíky.

Dnešní Bazilica minor.

Poslední přestavba se uskutečnila v letech 1906−1914, kdy kostel získal dnešní podobu. Na hlavním oltáři zůstala původní gotická socha Panny Marie z 2. poloviny 15. století. Nový kostel byl vysvěcen spišským biskupem Janem Vojtaššákem 2. července 1922. Dnes je zde vybudován exerciční a řeholní dům a dům pro poutníky. Z poutního místa pro věřící latinského i řeckého obřadu z východního a středního Slovenska se postupně stalo celoslovenské poutní místo, které navštěvovali lidé navzdory těžkostem i během komunistického režimu.

Papež Jan Pavel II. a Mariánská hora.

Význam tohoto poutního místa nezůstal nepovšimnut ani v Římě. Papež Jan Pavel II. povýšil kostel Navštívení Panny Marie 26. ledna 1984 na menší baziliku (bazilika minor). O jedenáct let později 3. července 1995 se zde konala za jeho přítomnosti zatím největší pouť, které se zúčastnilo přes 650 000 lidí.

Bazilika Navštívení Panny Marie na Mariánské hoře v Levoči patří mezi nejstarší poutní místa východního Slovenska. Pouť se zde koná každoročně první červencovou neděli.

Die Basilika Mariä Heimsuchung () ist eine römisch-katholische Wallfahrtskirche bei Levoča in der östlichen Slowakei. Die Kirche im Bistum Spiš mit dem Patrozinium Mariä Heimsuchung ist der Gottesmutter Maria geweiht und trägt den Titel einer Basilica minor. Die denkmalgeschützte Marienbasilika in Levoča ist einer der ältesten Wallfahrtsorte in der Ostslowakei.


Historie.

Úspěch s prvním albem (od 2014–2018).

O založení Beast in Black začal finský kytarista Anton Kabanen přemýšlet v roce 2014, když mu bylo jasné, že se schyluje k rozdělení jeho cest s kapelou Battle Beast. Když byl na začátku roku 2015 z této skupiny vyhozen, začal shánět muzikanty do své nové kapely. Postupně se tedy ke skupině připojil zpěvák Yannis Papadopoulos, kytarista Kasperi Heikkinen, baskytarista Mate Molnar a bubeník Sami Hänninen. První koncert v této sestavě odehráli Beast in Black ještě ten samý rok jako předskokan kapely Nightwish. Nahrávání debutové desky zažalo během poloviny roku 2016 ve Finsku, z důvodů rozdílných národností členů skupiny ale probíhalo s nějakými přestávkami. Společného nahrávání se nezúčastnil pouze Mate Molnar, který své party nahrál v domácím studiu v Maďarsku. Deska, která byla kompletně dokončena během léta 2017, vyšla na podzim roku 2017 pod vydavatelstvím Nuclear Blast. Hlavní skladatel Kabanen na ní hudebně navázal na svojí tvorbu u Battle Beast. Jedná se tedy o kombinaci popové hudby z osmdesátých let a heavy metalu. Velký prostor dostaly klávesové prvky, které zní poměrně pompézně. Kabanen si dle vlastních slov uvědomuje, že jsou „jednoduché a podlézavé“, zároveň dodává, že se mu to tak líbí.  Debutová deska se setkala s velkým prodejním úspěchem; umístila se na sedmé příčce finské hitparády Suomen virallinen lista, bodovala také ve Švédsku, Německu, Velké Británii nebo ve Švýcarsku. V rámci podpory desky měli Beast in Black naplánované turné jako předkapela skupiny W.A.S.P., byli ovšem nuceni ho předčasně opustit a zrušit zbývající vystoupení. Dle oficiálního vyjádření Beast in Black nebyly vůči skupině splněny závazky, které byly domluveny. Kabanen toto prohlášení doplnil, že W.A.S.P. po nich chtěli peníze za umožnění hrát v roli předkapely a následně jim mimo jiné nedovolili uskutečnit zvukovou zkoušku před koncerty. Během prosince roku 2017 proběhlo krátké turné po Německu v roli předkapely skupiny Beyond the Black. Na začátku roku 2018 proběhlo turné jako podpora kapely Rhapsody Reunion, během něhož začala skupina s pracemi na dalším studiovém albu. Před začátkem turné také skupinu z rodinných důvodů opustil bubeník Sami Hänninen, místo kterého byl přijat Atte Palokangas. Během podzimu Beast in Black vystupovali jako předkapela na evropském turné finské skupiny Nightwish.

Samostatné turné (od 2019).

Na začátek roku 2019 skupina uspořádala své první headline evropské turné. Předtím ještě v únoru vydala své v pořadí druhé studiové album "From Hell with Love". Při jeho psaní se Kabanen nechal inspirovat animovanými seriály z osmdesátých a devadesátých let 20. století. Deska se umístila na šesté pozici v německé hitparádě Media Control Charts. Na zimní evropského turné na podzim navázala jeho druhá část, během níž skupina vystoupila též v pražském klubu MeetFactory.

Hudební styl.

Hlavní skladatel Anton Kabanen v Beast in Black navázal na svojí tvorbu ve skupině Battle Beast. Žánrově se tedy jedná o mix popové hudby osmdesátých let a heavy metalu. Velkým představitelem popové hudby v repertoáru Beast in Black je skladba „Crazy, Mad, Insane“. Pro zvuk kapely jsou charakteristické především klávesy a zpěv Yannise Papadopoulose, specifické jsou ovšem také kytary. Klávesy zní poměrně pompézně, zároveň jsou také „jednoduché a podlézavé“. Kabanen si toto dle svých slov uvědomuje a líbí se mu to. Papadopoulos ve skladbách uplatňuje velké množství hlasových poloh, a to od vysokých téměř žensky znějících až po ostré tóny.

Beast in Black je mezinárodní heavymetalová hudební skupina založená ve Finsku v roce 2015 bývalým kytaristou skupiny Battle Beast, Antonem Kabanenem. Svůj první koncert odehrála hned v roce 2015 jako předskokan kapely Nightwish. Během léta 2017 bylo dokončeno nahrávání debutového alba "Berserker", jež bylo vydáno v listopadu téhož roku pod vydavatelstvím Nuclear Blast. Deska se téměř hned po vydání dostala do různých evropských hitparád a skupina v rámci její podpory absolvovala jako předkapela několik evropských turné. Na začátku roku 2019 bylo vydáno "From Hell with Love", k němuž skupina plánuje uspořádat headline turné.

Beast in Black ist eine Metal-Band aus der finnischen Hauptstadt Helsinki. Anton Kabanen, der zuvor in der Band Battle Beast spielte und sang, gründete 2015 Beast in Black. Wie auch bei Battle Beast spielt der Name der Band auf die Anime- und Manga-Serie "Berserk" an.


Biografie.

Chodil na piaristickou obecnou školu, pak od roku 1857 na gymnázium v Jindřichově Hradci, kde bydlel u strýce Jana. Zůstal zde až do roku 1861, i po strýcově odchodu, teprve toho roku přešel na německé piaristické gymnázium v Českých Budějovicích, ovšem v oktávě opět studoval v Jindřichově Hradci, kde i maturoval. Následně vystudoval práva a v červenci 1869 promoval. Roku 1870 získal titul doktora práv. Absolvoval vojenskou službu a soudní praxi v Štýrském Hradci. Ve věku 23 let se vrátil do Budějovic jako začínající advokát. Zároveň se po boku svého otce, podnikatele a politika Hynka Zátky zapojil do veřejného života. Od března 1876 měl vlastní advokátní kancelář v Budějovicích.  V 70. letech 19. století se zapojil i do zemské politiky, v níž vystřídal otce Hynka Zátku. V zemských volbách v Čechách v roce 1878 byl zvolen v kurii venkovských obcí (volební obvod Budějovice – Lišov – Trhové Sviny – Hluboká – Týn n. Vltavou) do Českého zemského sněmu. Zvolen byl jako člen Národní strany (staročeské). Mandát obhájil ve volbách v roce 1883, volbách v roce 1889 i volbách v roce 1895, přičemž v roce 1889 i 1895 nadále kandidoval za staročechy. Ve volbách v roce 1901 byl na sněm zvolen za kurii obchodních a živnostenských komor (obvod Budějovice). Mandát obhájil ve volbách roku 1908, nyní za kurii městskou, obvod České Budějovice, přičemž byl společným kandidátem českých politických stran. Zemským poslancem byl nepřetržitě 35 let.  Kromě toho zasedal od roku 1872 do roku 1910 v okresním zastupitelstvu. Do obecního zastupitelstva v Budějovicích poprvé nastoupil roku 1876. Od roku 1885 působil jako starosta místní Občanské záložny. Podílel se na rozvoji českého hospodářského a společenského života a budování českého školství. V roce 1872 založil pobočku Ústřední matice školské v Budějovicích. Roku 1883 patřil k první garnituře Čechů, která získala většinu v dosud převážně německé obchodní komoře v Českých Budějovicích. V roce 1906 vedl českou volební kampaň v komunálních volbách, jejímž výsledkem byla česká většina v třetím voličském sboru v obecním zastupitelstvu, čímž se český živel výrazně posunul k ovládnutí dosud převážně německé městské samosprávy.  Výhradním jeho dílem je českobudějovické školství, kde v roce 1917 bylo 26 škol a které byly navštěvovány 8000 žáky, pod jeho vedením vznikla řada průmyslových závodů, pracujících více než s 20 miliony korun kapitálu a skýtajících tisícům našinců obživy a neodvislosti. Jeho nezlomné energii děkujeme, že pro České Budějovice byl získán zemský mandát, mandát na říšskou radu a česká většina v obchodní komoře v Českých Budějovicích.  27. října 1918 promluvil na manifestaci občanů Budějovic a ohlašoval brzkou národní samostatnost. Krátce se stal i nejvyšším představitelem města, protože v listopadu 1918 byl jmenován předsedou správní komise Českých Budějovic. Na českobudějovické radnici vítal 20. prosince 1918 prezidenta T. G. Masaryka, při jeho triumfálním návratu do vlasti. Na postu setrval jen do následujícího roku, kdy byla ustavena řádná obecní samospráva a kdy Zátka neuspěl ve volbách. V roce 1922 nicméně získal jako první osoba po roce 1918 titul čestného občana Budějovic. Pro udělení titulu hlasovali i němečtí členové zastupitelstva, kteří ho ocenili jako čestného protivníka. Čestné občanství mu udělily i mnohé další obce v regionu.  Roku 1878 se oženil s Janou Zátkovou, rozenou Klavíkovou, vnučkou bývalého budějovického starosty Františka Josefa Klavíka. Jana Zátková byla rovněž aktivní ve veřejném životě, podílela se na organizování ženských spolků. August Zátka zemřel ve svém domě v roce 1935 na sešlost věkem. Pohřben byl na hřbitově u sv. Otýlie (u jižní ohradní zdi, hrobky vpravo č. 69).

August Zátka, plným jménem August Pantaleon Zátka (27. července 1847 České Budějovice – 31. ledna 1935 České Budějovice), byl rakouský a český advokát a politik z vlivného českobudějovického rodu Zátkových, na přelomu 19. a 20. století poslanec Českého zemského sněmu, předák českojazyčné komunity v Budějovicích, po vzniku Československa krátce předseda správní komise Českých Budějovic.

August Pantaleon Zátka (* 27. Juli 1847 in Budweis; † 31. Januar 1935 in České Budějovice) war ein österreichischer und tschechischer Jurist, Unternehmer, Politiker und Abgeordneter des Böhmischen Landtags.


Postup.

Národní hurikánové centrum (NHC) začalo potenciálně nebezpečnou tlakovou níži nad západní Afrikou sledovat 28. srpna. Vzhledem k jejímu pohybu dále na západ se meteorologové obávali případného vyústění v tropickou cyklónu v dalších pěti dnech. Následujícího dne systém vykazoval znaky charakteristické pro vývin tropické cyklóny, 30. srpna se navíc nad Senegalem sloučil s další tlakovou níží. Rozvoji bouřkové aktivity v rámci tlakové níže a organizaci oblačnosti přispěly příznivé povětrnostní podmínky v oblasti, jako například vysoká vlhkost vzduchu či slabý střih větru. I bez dobře uspořádáného středu, případně oka představila bouře bezpečnostní riziko pro ostrovní stát Kapverdy. Později téhož dne začalo NHC vyhodnocovat situaci, systému přidělila jméno potenciální tropická cyklóna Six, v překladu „Šest". Východně vanoucí pasáty hnaly systém západo-severozápadním směrem. Proudění v systému zůstalo po většinu 30. srpna a dále i 31. srpna v monzunové brázdě v jedné části bouře, takže nebyla klasifikována jako tropická cyklóna. Později 31. srpna se oblačnost začala organizovat, NHC tak systému udělilo oficiální název tropická deprese Six. V té době se pohybovala jižně od kapverdského ostrova Santiago. Tlak vzduchu v tomto místě klesl v 18 hodin na 1005 hPa.  Dne 1. září se deprese dostala do oblasti známé jako „koňské šířky“, které jsou charakteristické svými mírnými větry a horkým suchým počasím. Středně silný střih větru ve východní části deprese zapříčinil dočasné pozastavení vývoje bouře a omezil konvekci oblačnosti. Kvůli zesílení srážek byl systém povýšen na stupeň tropické bouře a NHC mu udělilo jméno – Florence. Souvislý vývoj bouře vedl k jejímu zesilování. Dne 2. září v 9 hodin ráno byla díky satelitním snímkům odhadhuta rychlost větru uvnitř systému na 95 km/h. V této době byla budoucnost systému nejasná. Meteorologické systémy ukazovaly několik scénářů jeho vývoje. Následující den zesilování bouře pokračovalo.  Vzhledem k rozvoji silné bouřkové oblasti ve středu bouře, cirkulaci oblačnosti kolem ní a viditelného oka byl v brzkých hodinách 4. září zhruba 2 000 km západo-severozápadně od Kapverd systém povýšen na hurikán 1. kategorie. V jinak nepříliš příznivé oblasti Florence neočekávaně zesilovala. Znatelný nárůst stability struktury hurikánu, jeho oka a kruhovému proudění vedl k dalšímu zesilování, překonal dokonce i předpovědi meteorologických modelů. Navzdory všem predikcím Florence dále zesilovala, hranici majoritního hurikánu kategorie 3 překonala 5. září ve 12:35. Větry v této době dosahovaly rychlosti až 215 km/h, tlak vzduchu klesl na 953 hPa. Záhy byl povýšen na hurikán kategorie 4. Stal se nejsevernějším zaznamenaným hurikánem východně od 50. poledníku západní šířky.  Toto neočekávané zesílení vedlo ke změně směru hurikánu více na sever, což jej vyvedlo z výhodné oblasti slabého střihu větru. Tato síla začala na Florence působit 6. a 7. září, což vedlo k narušení symetričnosti oblačnosti a stočení jádra bouře z jihozápadu na severovýchod. Rapidní rozpadání hurikánu se projevilo 7. září v ranních hodinách. Během dalšího postupu se rozptýlilo i oko. Měřiče rozptylu odhalily, že systém zeslábl na úroveň tropické bouře ve 3 hodiny ráno. Brázda vysokého tlaku vzduchu zpomalila postup na sever a Florence se otočila na západ. Meteorologické modely začaly určovat jasnou trajektorii a zesilování systému. Tyto předpovědi také vzbudily obavy z mohutného úderu bouře na jihovýchodní část Spojených států. Předpovídaná trasa bouře byla velmi neobvyklá. Většina tropických cyklón v této oblasti totiž zasahuje Spojené státy jižněji a západněji.  Povětrnostní podmínky v oblasti, kde se Florence pohybovala, začaly nahrávat ve prospěch hurikánu 8. září. Na tento fakt poukázaly průzkumné lety lovců hurikánů Národního úřadu pro oceán a atmosféru (NOAA). Na satelitních snímcích byla opět patrná formace oka uprostřed systému a cirkulace oblačnosti. Postupně se zformovalo samotné oko hurikánu. Oficiální síly hurikánu 1. kategorie Florence nabyla bouře 9. září v 15 hodin. Lovci hurikánů v této době naměřili rychlost větru 122 km/h. Díky teplotě oceánu 29 až 29,5 °C přes noc na 10. září došlo k opětovnému zesílení. Kolem oka se vytvořila silná oblačnost s masivní bleskovou aktivitou. Na stupeň 4 se Florence vyšplhala velmi rychle, dosáhla jej již v 16 hodin. Průzkumné lety ukázaly, že síla větru dosahuje 215 km/h a nejnižší tlak 946 hPa. Ve 21 hodin Florence překonala svou předchozí nejvyšší intenzitu, když se síla větrů pohybovala kolem 220 km/h a tlak spadl na hodnotu 939 hPa. Fáze zesilování se následně pozastavila. Stalo se tak však pouze kvůli relokalizaci oka, kdy jeho vnější část nahradí tu vnitřní, která zeslábne a zmizí. Po dokončení tohoto procesu hurikán obvykle opět zesiluje. V pozdních hodinách 11. září tak opět posílila.  Dne 12. září byla východně od oka hurikánu naměřena výška vln až 25 metrů.

Přípravy.

Kapverdy a Bermudy.

Společně s rozhodnutím Národního hurikánového centra (NHC) pojmenovat vyvíjející se jednotku potenciální tropická deprese Six, tedy „Šest“, vydala kapverdská vláda varování před tropickou bouří pro ostrovy Brava, Fogo a Santiago. Národní letecký dopravce zrušil pro 30. srpen a 1. září na 20 letů. Dočasně byla zastavena také námořní doprava. Pro námořníky byla vydána upozornění, aby dávali pozor na vlny, které mohly dosahovat 3 až 5 metrů. Z měst Furna a Rincão evakuoval z důvodu nebezpečí vysokých vln úřad Autoridade Nacional de Proteção Civil na 125 převážně starších lidí. Do města Rincão bylo nasazeno 11 členů armády, aby dohlíželi na evakuaci a přípravy na bouři. Varování před tropickou bouří trvala do 1. září, kdy se systém stočil na západ a pro souostroví už nepředstavoval hrozbu.  Kvůli nepříznivým předpovědím upravily společnosti Norwegian Cruise Line a Oceania Cruises poskytující okružní plavby itineráře plaveb "Norwegian Escape", "Norwegian Dawn" a "Sirena" tak, aby nemuseli kotvit na Bermudách a vyhnuly se tak cestě hurikánu.

Spojené státy.

Když meteorologické modely začaly upozorňovat na nebezpečí úderu hurikánu Florence na jihovýchodní část Spojených států, guvernér Severní Karolíny, Roy Cooper, 7. září vyhlásil výjimečný stav. Dopravní pravidla pro farmáře byla pro rychlejší sklizeň zrušena. Stav ohrožení pro Jižní Karolínu posléze vyhlásil prezident Spojených států, Donald Trump. Státu také umožnil přístup k federálním fondům. Ve městě Lumberton v Severní Karolíně byl vyhlášen zákaz nočního vycházení v období trvání hurikánu.  Guvernér Jižní Karolíny, Henry McMaster, vyhlásil výjimečný stav následujícího dne. Agentura South Carolina Emergency Management Division (SCEMD) a humanitární organizace Harvest Hope Food Bank začaly shromažďovat prostředky v případě potřeby po úderu hurikánu. Zatímco se předpokládalo, že zemi Florence zasáhne jako majoritní hurikán, agentura SCEMD zintenzivněla proces příprav na bouři na úroveň „potenciální katastrofy velkých rozměrů“. Lokální úřady zakázaly noční vycházení pro města Aynor, Conway, Dillon, Myrtle Beach a Surfside Beach, aby omezily počet lidí na silnicích a umožnily případné efektivní záchranné zásahy. Tato vyhláška vyšla v platnost také v okresech Horry a Marion.  Výjimečný stav potvrdil 8. září také guvernér státu Virginie, Ralph Northam. Toho následoval 10. září i guvernér Marylandu, Larry Hogan, s tím, že státu hrozí „historické, katastrofální a život ohrožující záplavy“. Starosta Washingtonu D.C., Muriel Bowser, vyhlásil výjimečný stav 11. září z důvodu „bezprostředního ohrožení“ na obyvatelstvo města způsobeného hurikánem Florence. Dodal, že jde o „hrozby ohrožující zdraví, bezpečnost a blahobyt“. Dne 12. září byl nakonec vyhlášen výjimečný stav i guvernérem Georgie, Nathanem Dealem.  Varování před záplavami byla vydána pro pobřeží Chesapeakské zátoky, pobřeží okresu Potomac a některé části poloostrova Delmarva. Výstrahy před vysokými vlnami byly vydány obzvláště pro nízko položené a pobřežní oblasti Norfolku, Virginie, Washingtonu, D.C. a města Baltimore.

Evakuace a uzavírky.

Povinné evakuace byly vyhlášeny v řadě oblastí v postižené části Spojených států. Pro turisty a rezidenty prázdninového rezortu na Hatterasově ostrově v okrese Dare County tyto evakuace započaly 10. září. Následující den tato vyhláška vyšla v platnost i ve zbytku okresu. Evakuace byly plánovány i pro celou 320 km dlouhou linii bariérových ostrovů Outer Banks a okres Brunswick County. Guvernér Severní Karolíny, Henry McMaster, nařídil 10. září evakuovat na 1 milion obyvatel při pobřeží celého státu. V ten samý den se pro povinnou evakuaci níže položených pobřežních oblastí Hampton Roads a Eastern Shore rozhodl i guvernér státu Virginie, Ralph Northam. Na 245 000 lidí tak mělo být již 11. září evakuováno. Americké námořnictvo taktéž přemístilo 30 lodí u pobřeží dále do oceánu.  V Severní Karolíně byly povinné evakuace nařízeny 11. září pro okresy Brunswick County, Carteret County, Craven County, Onslow County, Pamlico County, Tyrrell County, North Topsail Beach, Emerald Isle, Ocracoke Island, Atlantic Beach, Indian Beach, Kure Beach, Pine Knoll Shores a Wrightsville Beach. Nařízena byla i povinná evakuace návštěvníků a turistů pláže Holden Beach, ostrova Oak Island a území Currituck. Evakuace byla doporučena v okresech Bertie County a ve městě Surf City. Dobrovolná evakuace byla oznámena 10. září i pro okres New Hanover County, a to včetně města Wilmington.  Wilmingtonská univerzita University of North Carolina at Wilmington vyhlásila povinnou evakuaci s účinkem na 10. září. Všichni studenti byli evakuováni 11. září okolo poledne. Univerzita spolupracovala s odnoží University of North Carolina at Asheville a společně tak evakuovaným poskytla bezpečný úkryt. Kvůli bouři byla zrušena řada fotbalových utkání univerzit North Carolina State University, East Carolina University, Wake Forest University, Appalachian State University, University of North Carolina at Chapel Hill a University of South Carolina. Některé další univerzity ve státě byly kvůli přípravám na hurikán rovněž uzavřeny.  Ve 26 okresech Jižní Karolíny byly 10. září uzavřeny všechny veřejné školy. Zavřít musely i všechny státní úřady. Okresním úřadům byla ponechána svobodná volba.  Motoristické komplexy Atlanta Motor Speedway, Bristol Motor Speedway a Charlotte Motor Speedway byly zpřístupněny jako zázemí pro evakuované. Guvernér Západní Virginie, Jim Justice, požádal o přerušení rekonstrukce dálnice Interstate 77 mezi hranicí s Virginií v okrese Mercer County a městem Charleston, aby se zlepšil tok dopravy v souvislosti s odjezdem evakuovaných do bezpečných oblastí. Státní parky Západní Virginie také do 18. září zlevní ubytování v pokojích, chatách a kempech, aby pro evakuované poskytly zázemí.

Následky.

Kapverdy a Bermudy.

V souvislosti s bouří zasáhly kapverdské ostrovy Brava, Fogo a Santiago silné deště a vítr. Ty zavinily sesuvy půdy a lokální povodně. Následky bouře byly na souostroví však minimální, žádné škody nebyly hlášeny.  Na Bermudách byly 7. září zaznamenány vysoké vlny a silný zpětný proud způsobený hurikánem.

Spojené státy.

Před úderem.

Vysoké vlny, které 9. září zasáhly rekreační oblast Asseteague State Park v Marylandu, přiměly marylandské oddělení přírodních zdrojů, Maryland Department of Natural Resources, na neurčitou dobu uzavřít přístup na pláže. Mezi 8. a 9. zářím si na pláži Wrightsville Beach v Severní Karolíně vyžádalo pomoc plavčíků celkem 27 lidí. Zpětné proudy a rozbouřená moře si na pláži New Smyrna Beach na Floridě vyžádalo 13 záchranných akcí. Jeden člověk zemřel v nemocnici a dva další utrpěli nárazová poranění. Na pláži Playalinda Beach na Floridě se 11. září utopil muž, který se pokoušel zachránit desetiletého chlapce, kterého zachytil zpětný proud. Jedno dítě se utopilo v bažinách Green Swamp, když se uvolnila masa vody z vodní nádrže Second Mill Pond a vtekla do řeky.  Cena ropy se ve Spojených státech 11. září vyšplhala z obvyklých 2 dolarů za barel na více než 70 dolarů. Mluvčí americké automobilové asociace, American Automobile Association, uvedl, že „motoristé mohou očekávat krátkodobé, zato dramatické skoky v cenách paliva“.  Dne 13. září bylo kvůli vysokým vlnám zaplaveno město New Bern v Severní Karolíně. Vlny dosahovaly výšky až 1,8 metru. Vzrostla také výška hladiny západní části laguny Pamlico Sound. Na řece Neuse River ve městě Oriental hlásila měřidla nárůst vodní hladiny o 1,7 metru. Dne 13. září museli být kvůli rostoucí hladině vody evakuováni zaměstnanci televize WCTI-TV při ABC na pobočce v New Bernu. Aby mohli dále vysílat přenosy a informovat o průběhu bouře, museli se přemístit do studia sesterské televize WPDE v Myrtle Beach v Jižní Karolíně. Tím se ovlivnilo vysílání a živý přenos týkající se hurikánu převzala televize WPDE. Později bylo oznámeno, že v New Bernu požádalo o záchranu kvůli povodním asi 150 lidí.

Po úderu.

Hurikán Florence udeřil na pevninu 14. září v Severní Karolíně. Již v dopoledních hodinách museli záchranáři kvůli záplavám evakuovat více než 200 lidí, dalších 150 na záchranu čekalo. V obou Karolínách zůstalo bez proudu asi 500 000 obyvatel. Vlivem bouře se v pátek ráno zřítila střecha jednoho z hotelů v Jacksonvillu v Severní Karolíně. Dne 15. září se bez proudu ocitlo už přes 800 000 obyvatel. V celých Spojených státech bylo zrušeno na 2 400 letů. Ráno 16. září vyprodukovala nejvíce srážek v historii města Wilmington v Severní Karolíně. Překonala rekord z roku 1877.

Oběti po příchodu bouře.

První oběti hurikánu byly oznámeny k večeru. Jedná se o matku s dítětem, na jejichž dům ve Wilmingtonu spadl strom. Ve městě Hampstead v Severní Karolíně zemřela žena na následky infarktu, když se k ní záchranáři přes popadané stromy na silnicích nemohli dostat. Další člověk zemřel při zapojování generátoru v okrese Lenoir County v Severní Karolíně. Pátou obětí se stal muž v Kinstonu v Severní Karolíně, který se stal obětí jevy bouře. Ve městě Fayetteville zemřel manželský pár při požáru jejich domu. V okrese Duplin County v Severní Karolíně zemřeli vinou povodní tři lidé. V Jižní Karolíně zemřela žena, na jejíž auto spadl strom. Dva lidé zemřeli na ostrově Harkers Island v Severní Karolíně. Oxid uhelnatý zabil dva lidi ve městě Loris v Jižní Karolíně. K nehodě, při níž zemřel jeden ze tří pasažérů, došlo v okrese Georgetown County. Nedaleko města Union v Jižní Karolíně pak zahynul řidič automobilu, který naboural do spadlého stromu na silnici.

Hurikán Florence byla aktivní tropická cyklóna pohybující se nad Atlantským oceánem. Momentálně ohrožuje jihovýchod a tzv. středoatlantskou oblast Spojených států. Jedná se o šestou pojmenovanou bouři, třetí hurikán a první majoritní hurikán atlantické hurikánové sezóny 2018. Hurikán Florence se začal vyvíjet 30. srpna ze silné tlakové níže postupující k Atlantiku. Následující den nedaleko souostroví Kapverdy systém zesílil na stupeň tropické deprese. Ta postupovala souvisle západo-severozápadním směrem nad širým oceánem, až byla 1. září povýšena na tropickou bouři. Náhlé zesílení bylo zaznamenáno 4. a 5. září, Florence byla v těchto dnech hurikánem 4. kategorie v rámci Saffirovy-Simpsonovy stupnice s větry o rychlosti až 215 km/h. Díky nepříznivým povětrnostním podmínkám se systém začal rozpadat, 7. září mu byl přiřčen status tropické bouře. Tato situace však nepřetrvala dlouho, bouře nabrala západní směr, díky čemuž se dostala do vhodnějšího prostředí. To vedlo k dalšímu zesílení, 9. září byla povýšena na hurikán, následujícího dne na majoritní hurikán. Kategorie 4 dosáhl hurikán 10. září v 16 hodin s větry o rychlosti 220 km/h a tlaku až 939 hPa. Následně hurikán díky procesu, kdy došlo k náhradě stěny oka, mírně zeslábl, 11. září v pozdních hodinách opět nabral na síle. Během 12. a 13. září však začal opět slábnout, kvůli silnému střihu větru až na kategorii 2. kategorie. Na druhou stranu se rozšířila oblast působení silných větrů. Večer 13. září jeho síla poklesla na kategorii 1. Následně brzy ráno 14. září dorazila Florence k pevnině jižně od města Wrightsville Beach v Severní Karolíně. Během dalšího postupování nad pevninou dále slábla.

Hurrikan Florence war der sechste benannte Sturm, dritte Hurrikan und der erste schwere Hurrikan der atlantischen Hurrikansaison 2018. Der Kap-Verde-Typ-Hurrikan entstand am 4. September 2018 aus einer tropischen Welle und intensivierte sich rasch zum tropischen Sturm. Etwa auf halber Strecke zwischen Kapverdischen Inseln und Karibik verstärkte sich Florence zum Hurrikan. Am 5. und 10. September 2018 erreichte "Florence" die Stärke eines Kategorie-4-Hurrikans.


Poloha.

Obec Orel se nachází jihovýchodně, 4,5 kilometrů, od centra bývalého okresního města Chrudim. Sousedí přímo s městy Chrudim a Slatiňany.  Rozkládá se v rovinatém terénu, který je na severní straně ohraničen kopcem zvaným Tři Bubny, na jihu jsou nedaleko výběžky Železných hor se Skalkou a Žumberkem a na jihozápadě se terén za Slatiňany zvedá k vrchům Chlum a Hůra. Na severozápadě je na dohled hrana náhorní planiny nazývaná Vlčí Hory. Leží na rovině východně od Slatiňan, východně od řeky Chrudimky a východně od severního okraje CHKO Železné hory.  Podloží obce tvoří Česká křídová pánev, která je z většiny tvořena opukou, která pochází z období křídového moře. Orel se nachází v místě, kde bývalo rozsáhlé, zaniklé jezero. Zůstávaly po něm bažiny a později rašeliniště tzv. Orliny. Od 17. století je doloženo kopání rašeliny na Orlinách a ještě v 19. století se zdejší rašelina používala jako topivo a stelivo. Rašelina se také používala v první chemičce v Lukavici na pražení vytěženého pyritu.  O výskytu bažin a rašelinišť může svědčit i možný výklad vzniku názvu sousedního města Slatiňany = slatina = rašeliniště = bažina. V Orli se dříve těžila opuka a červenice, které byly používány ke stavbě domů. Skály po těžbě opuky byly zavezeny komunálním odpadem a nejsou již znatelné.

Název.

Název obce je rodu ženského. Skloňuje se jako „obec“ (4.p.č.j = 1.p.č.j.; vidím Orel). Proto ukazujeme „ta Orel“. Jméno obce je poprvé doloženo v roce 1360. Vzniklo starobylou přivlastňovací příponou z osobních jmen a zaznamenala Orlův dvůr. Později se začala užívat podoba jména Vorel, s pravopisnou variantou Worel, ale od roku 1924 bylo nařízeno používat původního tvaru Orel.

Historie.

První písemná zmínka o obci pochází z roku 1360.

Znak a prapor.

Znak a prapor udělil obci Orel dne 16. února 1999 Parlament České republiky. Znak je navržen jako černý orel s červenou zbrojí ve stříbrném štítě. Orel drží v (jeho) pravém pařátu na červené žerdi stříbrný prapor s červenými napínacími háky ke kuši. Vycházelo se z historie obce Orel.  Ideový tvůrce podoby praporu a znaku byl Miroslav Pavlů, definitivní výtvarnou podobu jim dal Zdeněk Valebný. Tvůrci vycházeli z erbovního znamení domácí vladycké rodiny z Orle, pozdějších Orelských ze Sán. Přesněji ze znaku Michálka ze Sán, který sloužil ve vojsku krále Jiřího z Poděbrad a který měl v erbu dva křížem přeložené háky k natahování samostřílu, jež se dnes staly znakem obecního praporu.

Orelské spolky, družstva, organizace.

Spolkový život byl v Orli bohatý zvláště v období první republiky. Fungovalo zde několik spolků, družstev i politických stran. Např. Český červený kříž, Český svaz žen, Honební společenstvo, Junák – svaz skautů a skautek ČR, Sbor dobrovolných hasičů, Spolek chovatelů a další.  Nyní zde působí např. sdružení maminek "Orelský bubínek", které se spojily a pořádají různé akce. Dále v Orli funguje fotbalový klub TJ Orel, který hraje okresní přebor. Oddíl má 4 fotbalová družstva.

Školství.

Základní škola.

V obci se nachází základní dvoutřídní škola pro 1.-5. ročník.  První zmínka o škole pochází z období před rokem 1700. Prvním doloženým učitelem v Orli je Jan Kábele. Školu navštěvovaly i děti z Vlčnova a z Kunčí. V roce 1828 chodilo do orelské školy celkem 126 dětí (63 z Orle, 34 z Kunčí a 29 z Vlčnova). V roce 1883 se začala stavět nová školní budova, která po rekonstrukcích slouží dodnes.

Mateřská škola.

Mateřská škola byla v Orli založena na návrh učitele Rudolfa Ságla. Učit se zde začalo 1. února 1946. Tehdy měla školka 29 žáků. Byla provizorně umístěna ve škole

Obec Orel se nachází v okrese Chrudim, kraj Pardubický. Obec Orel hraničí s městy Slatiňany a Chrudim. Žije zde obyvatel.

Orel (deutsch "Worel") ist eine Gemeinde in Tschechien. Sie liegt fünf Kilometer südöstlich von Chrudim und gehört zum Okres Chrudim.


Život.

Mládí a studia.

Jaromír Klika se narodil v rodině učitele, později ředitele na měšťanské škole Josefa Kliky (1857–1906) a jeho manželky Anny, rozené Stolzové (1854–??). Pedagogem (profesorem reálky v Pardubicích) byl i jeho děd Josef Klika. Byl třetí ze čtyř dětí.  Po získání způsobilosti pro střední školy vyučoval v Mladé Boleslavi, Nymburku, Litomyšli a v Praze. V roce 1919 se stal doktorem filozofie a v roce 1922 se habilitoval na vysoké škole zemědělského a lesnického inženýrství při Českém vysokém učení technickém (ČVUT) a stal se zde soukromým docentem.

Akademická kariéra.

Od roku 1932 přednášel na ČVUT nauku o dřevinách V roce 1934 byl na ČVUT jmenován mimořádným bezplatným profesorem, v roce 1945 se stal na Vysoké škole chemicko–technologické profesorem řádným, jeho oborem zde byla mikroskopická technika a zbožíznalství. Od roku 1951 byl profesorem geobotaniky na biologické fakultě UK. Roku 1955 se stal členem korespondentem Československé akademie věd.

Závěr života.

Zemřel náhle, v průběhu botanického sjezdu v Leningradě.

Rodinný život.

Dne 1. listopadu 1915 se ve Vršovicích oženil s Miladou Moravcovou (1896–??).

Dílo.

Dílo Jaromíra Kliky obsahuje přes 140 knih a článků. V letech 1922–1926 se zabýval mykologií a fytopatologií, zejména v období, kdy získal nejprve částečnou, později úplnou studijní dovolenou. V další etapě, která započala v roce 1927, se věnoval dendrologii a geobotanice a vydával vysokoškolské učebnice těchto oborů. Současně zpracoval i středoškolské učebnice botaniky a vydával popularizační publikace. Je považován za zakladatele československé geobotaniky, když napsal zhruba 100 geobotanických prací, kde věnuje pozornost rostlinným společenstvím v různých krajinách Československa i Evropy. Ve 40. letech 20. století vydával dále publikace věnující se ochraně krajiny a krajinnému plánování. Popularizoval vědu články v denním tisku i odborných časopisech.

Jaromír Klika (26. prosince 1888 Praha – 12. května 1957 Leningrad) byl český botanik. Zabýval se studiem hub a geografickým rozšířením rostlin. Věnoval se také geobotanice, mykologii, krajinné ekologii a ochraně přírody. Je jedním ze zakladatelů české fytocenologie. Byl profesorem Vysoké školy zemědělského a lesního inženýrství a Přírodovědecké fakulty Univerzity Karlovy.

Jaromír Klika (* 26. Dezember 1888 in Prag; † 12. Mai 1957 in Leningrad) war ein tschechischer Botaniker und Pflanzensoziologe. Er untersuchte die geografischen Verbreitung von Pflanzen und arbeitete auf den Gebieten der Geobotanik, der Mykologie, der Landschaftsökologie und des Naturschutzes.


Formát.

Čtyři tenisté týmu se kvalifikovali na základě nejvyššího postavení na singlovém žebříčku ATP. Zbylá dvě místa určili kapitáni podle vlastního výběru do pondělí po skončení US Open. Každé družstvo bylo doplněno jedním náhradníkem a nehrajícím zástupcem kapitána.  Každý ze tří hracích dnů zahrnoval tři dvouhry a jednu čtyřhru. Celkově se tak na jediném dvorci uskutečnilo 12 zápasů. V první, páteční den, se každý vítězný duel hodnotil jedním bodem, ve druhém z nich – sobotě, měla výhra hodnotu dvou bodů, a ve třetí, nedělní den, pak tří bodů. Výsledný poměr celkového součtu všech bodů určil vítěze daného ročníku. Při nerozhodném poměru by se vítězem stalo družstvo, jehož deblový pár by vyhrál zápas v podobě standardního setu zakončeného 7bodovou zkrácenou hrou.  Jeden zápas byl hrán na dva vítězné sety. Za vyrovnaného stavu sad 1–1 o vítězi rozhodl supertiebreak do 10 bodů, s potřebným rozdílem dvou míčů.  Každý tenista odehrál minimálně jednu a maximálně dvě dvouhry. Nejméně čtyři z šesti hráčů družstva museli nastoupit do čtyřher, v nichž byla povolena jedna výměna složení, s výjimkou případného rozhodujícího utkání, kde byl umožněn volný výběr.  Kapitání určili nasazení hráčů pro jednotlivé zápasy, a to vždy před úvodním duelem každého hracího dne.

Týmy.

Evropa.

Kapitánem evropského týmu se potřetí stal vítěz jedenácti grandslamů Björn Borg ze Švédska a zástupcem kapitána byl jmenován jeho krajan Thomas Enqvist.  Prvními evropskými hráči, kteří 13. prosince 2018 potvrdili účast, byli Švýcar Roger Federer a Španěl Rafael Nadal. Během květnového Mutua Madrid Open 2019 vyjádřil zájem startu trojnásobný grandslamový šampion Stan Wawrinka, v jehož rodné zemi se třetí ročník odehrál. Nicméně v době konání se účastnil paralelně probíhajícího St. Petersburg Open 2019 v Rusku. Rakušan Dominic Thiem, Němec Alexander Zverev a Ital Fabio Fognini potvrdili účast 14. června 2019. Řek Stefanos Tsitsipas byl na soupisku doplněn 13. srpna téhož roku. Fognini s Tsitsipasem v soutěži debutovali. Kapitán Borg zvolil za člena týmu španělskou světovou desítku Roberta Bautistu Aguta.  Příčina neúčasti světové jedničky Novaka Djokoviće, startujícího v předchozím roce 2018, nebyla jednoznačně odhalena. Srb se v minulosti o Laver Cupu vyjádřil pochvalně. Podle britského deníku "Daily Express" mohla stát za nepozváním, pokud prvotní příčinou nebylo odřeknutí samotného Srba, rivalita prvních tří hráčů žebříčku – Djokoviće, Nadala a Federera, kteří v hráčské radě ATP vedli spor o další směřování organizace a působení prezidenta i výkonného ředitele Chrise Kermoda. Zatímco prezident hráčské rady Djoković se postavil do čela revolty za Kermodovo odvolání, Nadal s Federerem podporovali manažerovo setrvání ve funkci, v níž působil od roku 2014. Rozhodující hlasování proběhlo během březnového Indian Wells Masters 2019, s výsledkem nutného odstoupení Kermoda ke konci sezóny 2019.

Svět.

Kapitánem světového týmu se podruhé stal vítěz sedmi singlových a desíti deblových grandslamů John McEnroe ze Spojených států. Zástupcem kapitána byl jmenován jeho mladší bratr Patrick McEnroe.  Prvními hráči světa s potvrzenou účastí se 3. července 2019 stali Jihoafričan Kevin Anderson, Američan John Isner a Kanaďané Milos Raonic s Denisem Shapovalovem. Australan Nick Kyrgios byl na soupisku doplněn 13. srpna 2019. Kapitán McEnroe zvolil americké hráče Jacka Socka a Taylora Fritze, jenž nahradil Andersona s poraněným kolenem. Raonic s Fritzem v soutěži debutovali. Roli náhradníka plnil padesátý třetí muž žebříčku Jordan Thompson z Austrálie.

Laver Cup 2019 byl třetí ročník tenisové soutěže dvou šestičlenných mužských týmů, který se odehrával v ženevské hale Palexpo mezi 20. až 22. zářím 2019 na dvorci s tvrdým povrchem. Ve dvanácti zápasech se utkali hráči Evropy s tenisty výběru světa. Poprvé se soutěž stala součástí mužského profesionálního okruhu ATP Tour. Televizní práva držela stanice Eurosport. Roli kapitánů družstev plnily tenisové legendy a bývalí rivalové, Švéd Björn Borg na straně Evropy a Američan John McEnroe ve výběru světa.

Der Laver Cup 2019 war ein Tennisturnier der Herren, das vom 20. bis 22. September 2019 im Palexpo in Genf ausgetragen wurde. Titelverteidiger war das Team Europa, das die beiden ersten Turniere 2017 und 2018 gewinnen konnte.


Volby do Senátu Parlamentu České republiky 2018

Kandidáti.

Svou kandidaturu do senátních voleb potvrdilo několik neúspěšných prezidentských kandidátů. Jiří Drahoš s podporou KDU-ČSL, STAN, Zelených a TOP 09 se o post senátora ucházel v Praze 4, Marek Hilšer vyzval jako nezávislý současného senátora a bojovníka proti korupci Libora Michálka (Piráti) ve volebním obvodu v Praze 2, kde za Zelené kandidoval také Ivan Gabal. Pavel Fischer se v Praze 12 opíral o podporu ODS, KDU-ČSL, TOP-09 a STAN. O senátorské křeslo za KDU-ČSL s podporou Zelených na Praze 8 bojoval i Hayato Okamura, bratr předsedy SPD Tomia Okamury.  O post senátora usiloval také předseda KDU-ČSL Pavel Bělobrádek ve volebním obvodu Náchod. V Praze 4 vyzvali Jiřího Drahoše mimo kandidáty ODS a KSČM i neúspěšný kandidát na prezidenta Petr Hannig za svou stranu Rozumní, spisovatel Benjamin Kuras, nezávislý kandidát za Realisty, Miroslava Skovajsová za ČSSD a současná senátorka Eva Syková, před šesti lety zvolená za ČSSD, tentokrát kandidující za hnutí ANO. V roce 2016 mj. Sykovou odvolal z čela ústavu Akademie věd ČR kvůli kauze poškozující jméno instituce její tehdejší nadřízený a zde protikandidát Drahoš. Proti Fischerovi kandidovala Eva Tylová za Piráty, Marta Semelová za KSČM a bývalý ministr financí za ANO Ivan Pilný. Dalším senátním adeptem byl i bývalý ministr kultury Daniel Herman, který za KDU-ČSL kandidoval v Chrudimi, kde mj. vyklidil prostor dosavadní senátor Jan Veleba, zvolený sice jako nezávislý, později ale v řadách SPO, jejímž předsedou byl v letech 2014–2018.  V Chomutově chtěl současného senátora KSČM Václava Homolku vystřídat ředitel ZOO Dvůr Králově nad Labem Přemysl Rabas z hnutí Senátor 21. V Teplicích svůj post obhajoval za ODS nestor české politiky Jaroslav Kubera. V obvodu Brno-město se s podporou STAN, ODS, TOP 09 a Zelených o křeslo ucházel muzikolog Mikuláš Bek, rektor Masarykovy univerzity. Ve Vsetíně senátorský post obhajoval za KDU-ČSL kontroverzní politik Jiří Čunek, hejtman Zlínského kraje. Účast ve volbách přislíbil i českobudějovický podnikatel, právník a zakladatel Hitrádia Faktor Ladislav Faktor, který se o senátní mandát utkal se současným místopředsedou Senátu a dlouholetým ředitelem Jihočeského divadla Jiřím Šestákem, jehož podporovaly HOPB, STAN, KDU-ČSL, TOP 09, Zelení a SEN 21.  V Litoměřicích oznámil svou kandidaturu bývalý hejtman David Rath. Reakci vyvolala i kandidatura Ladislava Jakla, senátorský post se s podporou SPD pokusil získat na Praze 2. Někdejší ředitel politického odboru kanceláře prezidenta Václava Klause se v době před volbami proslavil především výroky, které zpochybňovaly volební právo žen. V Prostějově oznámil svou kandidaturu jako nezávislý za ČSNS bývalý velitel kontingentu AČR v Afghánistánu Marek Obrtel, který v roce 2014 vešel ve známost tím, že vrátil všechna vojenská vyznamenání od NATO.

Volební obvody.

Volí se ve volebních obvodech 3n+2:

Volby do Senátu Parlamentu České republiky se konaly v říjnu 2018, první kolo proběhlo 5. a 6. října společně s volbami do zastupitelstev obcí. Volila se třetina Senátu (27 z 81 mandátů) ve 27 volebních obvodech. V prvním kole dosáhli více než 50 % hlasů a byli proto zvoleni lidovec Jiří Čunek na Vsetínsku a nezávislý kandidát Jiří Drahoš v Praze 4. Druhé kolo proběhlo 12. a 13. října 2018.

Die Senatswahl in Tschechien 2018 fand am 5. und 6. Oktober statt, die Stichwahl am 12. und 13. Oktober. Bei Senatswahlen wird immer ein Drittel des Senats des Parlaments der Tschechischen Republik neu gewählt, es werden also 27 der 81 Mandate neu vergeben.


Formát.

Dne 24. září 2019 UEFA oznámila, že bude použit revidovaný formát pro druhé období soutěže 2020/21. 55 národních týmů z členských zemí UEFA bude rozděleno do čtyř lig. Ligy A, B a C, z nichž každá bude obsahovat 16 týmů, budou rozděleny do čtyř skupin po čtyřech týmech. V Lize D bude hrát 7 týmů rozdělených do dvou skupin, z nichž jedna bude obsahovat čtyři týmy a druhá tři týmy.

Skupinová fáze.

Jednotlivé týmy jsou přidělovány do lig na základě celkového žebříčku Ligy národů UEFA 2018/19. Každý tým bude hrát šest zápasů v rámci své skupiny (s výjimkou jedné skupiny v Lize D, která bude hrát čtyři), a to ve formě dvou utkání v září, říjnu a listopadu 2020. Ve skupině se bude hrát systémem doma-venku, každý s každým. Tento formát zaručí, že téměř všechny skupiny budou hrát poslední zápasy ve skupinách ve stejný čas. Změnou formátu se také zvýší celkový počet zápasů ze 138 na 162 a minimalizuje počet přátelských zápasů.  V nejvyšší Lize A týmy soutěží o titul šampióna Ligy národů UEFA. Čtyři vítězové skupin v Lize A se kvalifikují do finálového turnaje Ligy národů v červnu 2021, který se bude hrát ve vyřazovacím formátu, skládající se ze semifinále, souboje o třetí místo a finále. Hostitelská země bude vybrána ze čtyř kvalifikovaných týmů Výkonným výborem UEFA. Ve finále Ligy národů bude použit systém video asistenta rozhodčího (VAR).

Postupy a sestupy.

Týmy také soutěží o postup a sestup do vyšší nebo nižší ligy. Z Lig B, C a D postoupí výše vítězové skupin, zatímco poslední týmy skupin v Ligách A a B sestoupí. Protože v Lize C jsou čtyři skupiny a v Lize D pouze dvě, bude se hrát ještě souboj o udržení v Lize C mezi dvěma dvojicemi týmů z posledních míst ve skupinách Ligy C; zápasy se odehrají v březnu 2022. Dvojice budou sestaveny tak, že budou hrát čtvrtý nejhorší proti prvnímu nejhoršímu a třetí proti druhému; hrát se bude na dva zápasy, doma a venku. Tým, který vstřelí více gólů, zůstane v Lize C, zatímco poražený sestoupí do Ligy D. Pokud bude součet gólů stejný, bude rozhodovat pravidlo venkovních gólů; pokud se ani tak nerozhodne, přijde na řadu prodloužení a případně i penalty.

Nasazení pro baráž na MS 2022.

Liga národů UEFA může být částečně spojena s evropskou kvalifikací pro Mistrovství světa ve fotbale v Kataru v roce 2022, v závislosti na finálním potvrzení ze strany UEFA. UEFA nastínila předběžnou strukturu, která by záležela na výsledcích Ligy národů, i když v menší míře než baráž na Euro 2020. Deset vítězů kvalifikačních skupin by se kvalifikoval přímo. Deset týmů z druhých míst a dva týmy vybrány na základě celkového žebříčku Ligy národů 2020/21 postoupí do druhého kola (play-off). Ze 12 týmů by pak po vyřazovacích bojích, hraných na jeden zápas, zůstali 3 vítězové, kteří by se tak kvalifikovali na Mistrovství světa.

Nasazení týmů.

Do soutěže se zapojí všech 55 národních týmů UEFA. Vzhledem ke změně formátu soutěže ze sezóny 2018/19 nakonec žádný tým nesestupoval. Kromě vítězů skupin postoupily týmy z druhých míst v Ligách C a D, spolu s nejlepším týmem na třetích místech ze skupin v Lize D.  Legenda:

Liga A.

Finálový turnaj.

"Všechny časy zápasů jsou uvedeny ve středoevropském letním čase (UTC +2)."

Liga národů UEFA 2020/21 bude druhou sezónou Ligy národů UEFA, mezinárodní fotbalové soutěže, které se účastní 55 národních mužských fotbalových týmů z členských asociací UEFA. Bude se konat od září do listopadu 2020 (souboje ve skupinách) a v červnu 2021 (finále Ligy národů). V březnu 2022 se pak uskuteční "play-out", neboli souboje o udržení. Prvenství z předchozí sezóny bude obhajovat tým Portugalska.

Die UEFA Nations League 2020/21 ist die zweite Austragung dieses Turniers nach der Erstaustragung 2018/19. Die Gruppenphase des Turniers findet zwischen September und November 2020 statt, die Finalspiele waren ursprünglich für Juni 2021 terminiert, mussten aber aufgrund der Verlegung der Europameisterschaft infolge der COVID-19-Pandemie ebenfalls verlegt werden.


Hratelnost.

"Forza Horizon 4" je závodní videohra v otevřeném světě ve smyšlené Velké Británii. Regiony zahrnují mimo jiné kondenzované reprezentace Edinburghu, Lake District (včetně Derwentwater) a Cotswolds (včetně Broadway) obsahuje více než 450 licencovaných aut. Hra obsahuje tvůrce tras, který umožňuje hráčům vytvářet své vlastní závody. Hra se odehrává v synchronizovaném světě, každý server podporuje až 72 hráčů. Tuto hru lze také hrát v režimu offline. Hra také obsahuje možnost koupě vlastních domů a mnoho DLC doplňků jako například "Lego Speed Champion" (v něm se hráč dostane do údolí Lega, kde staví auta a různé další vychytávky) či DLC "Ostrov pokladů". Forza také nabízí tzv. Wheelspins – ten hráč dostane, splní-li danou výzvu nebo dosáhne-li nového levelu. Je také možné získat oblečení, auta, kredity, klaksony a tanečky. Ve hře se platí stejně jako v předchozích verzí Forzy kredity.  Ve hře je také možnost si zahrát battle royale mód, v němž hráč jezdí s autem a hledá Car Dropy, z nichž mu vypadávají auta různého levelu (od 1 až po 10). Mód spočívá v tom, že zatroubením na protihráče hráč spustí duel a na mapě se mu ukáže bod, kam oba automobily musí dojet. Kdo dojede na místo jako první, vyhrál. Výherce tohoto duelu si poté zároveň může vzít buď jeho vozidlo, nebo o třídu vyšší vozidlo než je jeho. Nakonec, když zůstane na serveru 10–15 lidí, se spustí konečný závod, v němž všichni hráči na serveru musí jet k danému bodu uvedenému na mapě. Opět platí, že kdo dojede jako první, vyhrál.

Forza Horizon 4 je závodní videohra s s otevřeným světem na Xbox One a na Microsoft Windows. Hru vytvořilo studio Playground Games a byla vydána společností Microsoft dne 2. října 2018. Hra se odehrává ve Velké Británii. Jedná se o čtvrtou část "Forza Horizon" série. Každý týden se ve hře mění roční období a každý měsíc je nová sezóna, v níž se představí nové automobily, challenge apod. Hra má 3 edice: Standart Edition, Deluxe Edition a Ultimate Edice.

Forza Horizon 4 ist ein Videospiel aus dem Genre Open-World-Rennspiel für Xbox One und Microsoft Windows. Es ist der vierte Teil der "Forza-Horizon"-Reihe und der Nachfolger zu Forza Horizon 3. Das Spiel wurde von Playground Games und Turn10 entwickelt und von Microsoft Studios am 2. Oktober 2018 veröffentlicht.


Geografie.

Leží na rozmezí Horní a Dolní Galileji v nadmořské výšce 439 metrů, na vrcholku hory Har Chazon, která stojí na jižním okraji údolí Chananija, při výtoku Nachal Calmon. Je situována cca 30 kilometrů východně od břehů Středozemního moře.  Mošav se nachází cca 108 kilometrů severovýchodně od centra Tel Avivu, cca 40 kilometrů severovýchodně od centra Haify a cca 11 kilometrů jihozápadně od Safedu. Chazon obývají Židé, přičemž osídlení v tomto regionu je etnicky smíšené. 2 kilometry na jih leží město Maghar, které obývají izraelští Arabové a Drúzové, a 4 kilometry na sever vesnice Ejn al-Asad, kterou obývají Drúzové. Na západní straně se rozkládají vesnice osídlené arabskými Beduíny (Sallama nebo Ras al-Ajn). Židovské osídlení převládá na východní a severovýchodní straně.  Obec Chazon je na dopravní síť napojena pomocí lokální silnice číslo 806, z níž sem odbočuje místní komunikace vedoucí na vrchol Har Chazon.

Dějiny.

Vesnice Chazon byla založena roku 1969. Šlo o součást Operace Sof Sof, která spočívala v zbudování několika židovských sídel v periferních oblastech Galileji. Mělo se tak poskytnout bydlení pro mladou generaci rodáků z mošavů v tomto regionu, kteří již ve svých domovských vesnicích neměli půdu a prostor k životu. V roce 1973 nová osada přijala dalších 13 rodin, přičemž už ale v této hornaté lokalitě nebyly k dispozici další zemědělské pozemky. Všichni členové mošavu proto předali nově příchozím část své půdy.  V Chazon je k dispozici zařízení předškolní péče o děti. Základní škola je u obce Meron nebo ve vesnici Parod. Vesnice má výhledově projít další stavební expanzí o 104 bytových jednotek. Ekonomika v Chazonu je založena na zemědělství a turistickém ruchu.

Demografie.

Obyvatelstvo Chazon je nábožensky orientované. Podle údajů z roku 2014 tvořili populaci v Chazon Židé (včetně statistické kategorie "ostatní", která zahrnuje nearabské obyvatele židovského původu ale bez formální příslušnosti k židovskému náboženství).  Jde o menší sídlo vesnického typu s dlouhodobě klesajícím počtem obyvatel. K 31. prosinci 2014 zde žilo 302 lidí. Během roku 2014 populace klesla o 4,4 %.

Chazon ( חָזוֹן, doslova „Vize“, v oficiálním přepisu do angličtiny Hazon) je vesnice typu mošav v Izraeli, v Severním distriktu, v Oblastní radě Merom ha-Galil.

Chason (חָזוֹן) ist ein Moschaw, der 1969 im „Oberen Galiläa“ (HaGalil HaElion) gegründet wurde. Chason gehört zum Regionalverband Merom HaGalil im Nordbezirk Israels. Der Moschaw wurde nach dem Berg "Har Chason" (הר חזון) benannt, der 584 m hoch ist und sich im „Unteren Galiläa“ (HaGalil HaTachton) befindet.


Historie.

Jméno Radošov se odvozuje od jmen Radoš, Radoslav. První písemná zmínka o obci pochází z roku 1365, kdy bylo změněno zboží v Třebíči Vojslava z Bytovčice za statek Vyšemíra z Radošova v Radošově. K osídlení území však došlo patrně již během 12. století. Obec měla odedávna převážně zemědělský charakter, její obyvatelé se zabývali pěstováním zemědělských plodin a chovem dobytka. Vesnice měla 16 domů a v roce 1490 byl zastaven, kdy zástavu pak Vilém z Pernštejna vyplatil a Radošov zůstal v majetku třebíčského panství.  Obec Radošov je přifařena do Chlumu. Od roku 1888, kdy byla v Radošově postavena školní budova, zde fungovala obecná škola; začátkem 20. století mívala 80 dětí. Dnes již škola neexistuje a místní děti navštěvují základní školu v Kamenici. Bývalá školní budova nyní slouží jako kulturní dům. Obecní knihovnu má obec od roku 1921, hasičský sbor zde byl založen v roce 1929. Roku 1956 bylo v Radošově založeno zemědělské družstvo, které ve spojení s družstvem ze sousedních Koutů existuje dodnes. V roce 1996 byla postavena víceúčelová budova, v níž se nyní nachází obecní úřad, zasedací místnost, veřejná knihovna, požární zbrojnice, klubovna mládeže a také ordinace praktického lékaře.  V letech 2006–2010 působil jako starosta František Semrád, od roku 2010 tuto funkci zastává Pavel Pařízek.

Zajímavosti.

V blízkosti vesnice se nachází rybník Vavrovec, který se v letním obdobím stává oblíbeným rekreačním centrem pro lidi z širokého okolí. V lesích asi pět kilometrů severovýchodně od vsi se nachází hraniční kámen, u něhož se stýkají tři okresy: třebíčský, jihlavský a žďárský.

Obec Radošov ( "", starší názvy též "Rakoschow", "Raposchow", "Radossow") se nachází v severní části okresu Třebíč v Kraji Vysočina. Žije zde obyvatel.

Radošov (deutsch "Radeschow", 1939–1945 "Radeschau") ist eine Gemeinde in Tschechien. Sie liegt 15 Kilometer nordwestlich von Třebíč und ist die nördlichste Gemeinde des Okres Třebíč.


Biografie.

Narodil se v Oděse v bývalém Sovětském svazu (dnešní Ukrajina) a do Palestiny přijel s rodiči jako jednoleté dítě. Základní a střední školu vystudoval v Jeruzalémě a ve třinácti letech vstoupil do Hagany. Později se stal jedním ze zakladtelů kibucu Ma'oz Chajim a odešel do Spojeného království, kde získal bakalářský titul z chemie (1940) a doktorát z fyzikální chemie (1943) na University College London. Na své alma mater po určitou dobu působil jako odborný asistent a přednášel chemii a v roce 1948 se podílel na vzniku Weizmannova institutu věd. Stal se součástí akademické obce institutu a po sedmnáct let stál v čele jeho oddělení výzkumu izotopů. Mimo akademickou kariéru se však podílel na izraelském jaderném programu. V roce 1948 založil a vedl jednotku HEMED GIMMEL spadající pod Izraelské obranné síly, která v Negevské poušti po dva roky prováděla geologický průzkum kvůli těžbě uranu. Mezi lety 1953 až 1957 působil ve funkci výzkumného ředitele izraelské Komise pro atomovou energii a v letech 1959 až 1961 předsedal Národní komisi pro výzkum a vývoj. Následující čtyři roky (1961–1965) prováděl výzkum v americké národní laboratoři Brookhaven a v polovině roku 1966 se stal generálním ředitelem izraelské Komise pro atomovou energii (IAEC), a stanul tak v nejvyšší civilní funkci týkající se izraelského jaderného programu. Jako takový se v roce 1968 postavil proti tomu, aby Izrael podepsal Smlouvu o nešíření jaderných zbraní. V této funkci působil až do roku 1971 a paralelně k ní předsedal v letech 1966 až 1981 Komisi pro desalinaci.  Ve své akademické kariéře postupně stoupal a nakonec se v roce 1971 stal viceprezidentem a v roce 1973 prezidentem institutu. Ve funkci působil až do roku 1975, kdy se rovněž stal profesorem. V letech 1973 až 1981 působil ve vědeckém poradním výboru Mezinárodní agentury pro atomovou energii (IAEA) ve Vídni a v letech 1980 až 1990 vedl Centrum pro energetický výzkum při Weizmannově institutu. V roce 1982 se stal členem Izraelské akademie věd.  Za jeho vědeckou činnost mu v roce 1995 byla udělena Izraelská cena v oblasti exaktních věd. Z dalších ocenění mu byla udělena Weizmannova cena a Ramsayeho cena. Mimo to mu též byly uděleny čestné doktoráty na Telavivské univerzitě či Technionu.  Zemřel 28. září 2010 ve věku 92 let a bude pochován v kibucu Ma'oz Chajim, který pomáhal založit.

Prof. Jisra'el Dostrovsky dr. h. c. mult. (: ישראל דוסטרובסקי; žil 29. listopadu 1918 – 28. září 2010) byl přední izraelský vědec, průkopník izraelského jaderného programu, prezident Weizmannova institutu věd, předseda izraelské Komise pro atomovou energii a nositel řady vědeckých ocenění.

Israel Dostrovsky (* 29. November 1918 in Odessa; † 28. September 2010 in Israel) war ein israelischer Chemiker (Physikalische Chemie).


Historie.

Apple poprvé oznámil Face ID dne 12. září 2017, spolu s uvedením iPhone X. Face ID bylo prezentováno jako nástupce Touch ID technologie. Dne 12. září 2018 oznámil Apple příchod iPhone XR a XS s rychlejšími neuronovými sítěmi, tedy i s rychlejším Face ID. Dne 30. října 2018 Apple oznámil třetí generaci iPadu Pro, která bude také vybavena technologií Face ID.

Technologie.

Face ID je založeno na senzoru pro rozpoznávání tváře, který se skládá ze dvou částí:  Zmíněný zaregistrovaný model tváře je matematickou reprezentací určitých klíčových detailů tváře oprávněného uživatele; k těmto datům nemá Apple ani jeho partneři přístup.  Aby se předešlo nechtěným autentizacím, systém požaduje, aby měl uživatel při rozpoznávání otevřené oči a díval se na zařízení - "Require Attention" ("vyžadovat pozornost") položka v nastavení. Toto nastavení se ovšem dá vypnout; Face ID pak nebude zmíněné věci požadovat. Po pěti neúspěšných pokusech o autentizaci pomocí Face ID dojde k jeho dočasné deaktivaci a uživatel se musí autentizovat pomocí hesla. K dočasné deaktivaci dojde také po 48 hodinách neaktivity, po restartování zařízení nebo po stisknutí dvou postranních tlačítek ("power" + "zesílit/zeslabit zvuk") na zařízení.  Podle tvrzení Apple je pravděpodobnost, že se někomu podaří odemknout telefon někoho jiného skrz Face ID, asi 1:1 000 000, zatímco u Touch ID je asi 1:50 000. Při úvodním nastavení Face ID několikrát naskenuje tvář uživatele, a to z několika úhlů, aby systém získal co nejvěrohodnější data. Při běžném používání se potom Face ID učí o typických změnách ve vzhledu uživatele a upravuje svoje data, aby se v nich odráželo stárnutí, růst vousů a další změny. Face ID umí rozpoznat klobouky na hlavě, šály, brýle, mnoho typů slunečních brýlí, vousy i makeup. Rozpoznávání funguje i ve tmě, a to díky infračervenému modulu, který dokáže tvář uživatele nasvítit.  Autentizace pomocí Face ID se používá v různých situacích - pro automatické odemknutí telefonu po probuzení, pro platby pomocí Apple Pay či pro zobrazování uložených hesel. Aplikace pro iOS zařízení mohou chránit citlivá data pomocí systémového frameworku - požádají systém o autentizaci uživatele; systém tak učiní např. pomocí Face ID a vrátí odpověď "Autentizováno / Neautentizováno" - vše se obejde bez toho, aby dané aplikaci musela být poskytnuta jakákoli citlivá data ohledně vzhledu tváře uživatele. Ověření uživatele pro aplikaci provádí důvěryhodný systémový framework.  FaceID umí sledovat přes 50 aspektů výrazu tváře - toho lze využít také při vytváření živých efektů ("Animoji") nebo kamerových filtrů.

Problémy a útoky.

Dvojčata a blízcí příbuzní.

Nejednoznačné výkony podává Face ID při testování na identických dvojčatech; někdy je systém dokáže rozlišit, ale jindy selhává. Vyskytly se i případy, kdy se systém podařilo obejít blízkému příbuznému. Podle Applu je pravděpodobnost falešně pozitivního ověření pro dvojčata a blízké příbuzné (a děti do 13 let) jiná než pro obecnou populaci, neboť se v těchto případech nemusí ve tvářích vyskytovat dostatečné množství unikátních rozlišujících detailů.

Sofistikované masky.

Někteří lidé se pokusili obelhat Face ID pomocí sofistikovaných masek, ale většinou neuspěli. V listopadu 2017 vietnamská bezpečnostní firma Bkav oznámila, že vytvořila masku v hodnotě $150, která úspěšně odemkla Face ID. Podle magazínu "WIRED" jde ale spíš o ""proof of concept"" než o obecnou hrozbu, neboť postup firmy Bkav vyžaduje detailní informace o tváři vlastníka daného iPhonu; o takovém typu útoku lze uvažovat spíše u obětí špionáže nebo u vůdců světových velmocí.

Face ID je systém pro rozpoznávání tváře vyvinutý společností Apple pro zařízení iPhone a iPad Pro. Systém umožňuje biometrickou autentizací odemknout zařízení, provádět platby či přistupovat k citlivým datům. Také umožňuje detailní sledování výrazů ve tváři pro "Animoji".

Face ID ist die Bezeichnung einer Gesichtserkennungstechnologie, welche bei Mobilgeräten des US-amerikanischen Unternehmens Apple eingesetzt wird. Sie wird seit der Einführung des iPhone X verwendet und seither weiterentwickelt. Verbaut wird diese in der aktuellsten Generation im iPhone XS (iPhone XS Max), IPhone XR, IPhone 11 (iPhone 11 Pro) sowie dem iPad Pro (3. und 4. Generation). Ihr Vorgänger war der Fingerabdruck-Sensor Touch ID, welcher ab dem IPhone 5s verwendet wurde und weiterhin in Geräten mit Home-Taste zum Einsatz kommt.


Hráčská kariéra.

Junior.

S hokejem začal v lize Eastern AAA Minor Midget Hockey League, kde v sezóně 2014–15 odehrál 45 zápasů a posbíral 34 bodů.  Do Ontario Hockey League (OHL) byl draftován v roce 2015 ve druhém kole z 26. místa týmem London Knights. Před draftem do NHL odehrál v Knights dvě sezóny a jeho maximum v sezóně bylo 66 bodů.  Do NHL byl draftován týmem St. Louis Blues v roce 2017 z celkového 20. místa. V létě se zúčastnil tréninkového kempu Blues a po působivých výkonech podepsal 28. září 2017 s Blues tříletou nováčkovskou smlouvu. Na sezónu 2017–18 byl ovšem ještě vrácen do týmu London Knights.  8. ledna 2018 byl vyměněn do týmu Hamilton Bulldogs za Connora McMichaela a pět výběrů v draftu. I přes zákaz startu na pět her za sekání do obličeje útočníka Peterborough Petes Zacha Gallanta dokončil sezónu OHL 2017–18 na 20. místě v počtu vstřelených gólů.

St. Louis Blues.

Sezónu 2018–19 již zahájil za Blues v NHL. Debutoval 4. října proti týmu Winnipeg Jets. První bod v NHL si zapsal 12. října ve výhře 5–3 nad týmem Calgary Flames a první gól 21. listopadu v prohře 4–1 proti Nashville Predators. V sezóně posbíral 33 bodů a zakončil ji ziskem Stanley Cupu, prvním v 52 leté historii St. Louis Blues. V play-off odehrál 21 zápasů a získal 6 bodů.

Reprezentace.

Thomas byl nominován do reprezentačního týmu Kanady na Mistrovství světa juniorů v ledním hokeji 2018, kde svému týmu s 6 body v 7 zápasech pomohl vyhrát zlatou medaili.

Robert Thomas (* 2. července 1999 Aurora, Ontario) je kanadský profesionální útočník ledního hokeje hrající za klub St. Louis Blues v severoamerické lize National Hockey League (NHL). Byl draftován v prvním kole z 20. místa při draftu do NHL v roce 2017. V roce 2019 vyhrál s Blues Stanley Cup.

Robert Thomas (* 2. Juli 1999 in Aurora, Ontario) ist ein kanadischer Eishockeyspieler, der seit September 2017 bei den St. Louis Blues in der National Hockey League unter Vertrag steht. Mit dem Team gewann er in den Playoffs 2019 den Stanley Cup.


Život.

Vystudoval univerzitu v Cambridgi a vstoupil do britské armády. Roku 1908 byl převelen do Indie. O devět let později (1917) se stal příslušníkem britské tajné služby (SIS), v níž se specializoval na oblast Arabského poloostrova. Coby první Evropan absolvoval pěšky cestu z Ukajru, který leží na Perského zálivu, přes Rijád a lokalitu jižního Nadždu až do Džiddy. Následně byl převelen do Iráku. Na počátku dvacátých let 20. století absolvoval výzkumné výpravy do dosud neprobádaných lokalit pouští na Arabském poloostrově. V polovině 20. let změnil své působiště a přesunul se do Zajordánska.  Nakonec se Philby rozhodl v oblasti usadit natrvalo a roku 1930 navíc konvertoval k islámu. Během toho si změnil své jméno na šejk Abdulláh. Podařilo se mu dostat až k saúdskoarabskému panovníkovi, králi Abdalazízovi, a stal se jedním z jeho nejbližších poradců. I nadále ale neustále po Arabském poloostrově cestoval, poznával jeho neznámé končiny a díky tomu zpřesňoval tehdejší mapové záznamy. Zvláště pak v oblasti pouště Rub al-Chálí. Vedle toho se Philbymu podařilo získat podklady z oblastí etnografie či historie. Poznámky ze svých cest vydával knižně, jež byly mezi čtenáři oblíbené. Období druhé světové války trávil ve Spojeném království, ale po skončení bojů se opět na Blízkých Východ vrátil. Roku 1955 ale musel Saúdskou Arábii opustit, protože ho kvůli špionáži vypověděli ze země. Zemřel v libanonském Bejrútu a je spolu se svým synem pohřben na tamním hřbitově Bashura. Na náhrobku má napsáno „“, tedy „Největší z arabských objevitelů“.

Rodina.

V roce 1912 se Philbymu narodil syn Kim, jenž později proslul jako sovětský zvěd operující na území Spojeného království.

Dílo.

Své poznatky z Arábie publikoval ve svých knihách. Roku 1922 sepsal publikaci ', na níž roku 1939 navázal knihou '.

Harry St. John Bridger Philby (3. dubna 1885 St. John's, Badula, nyní Srí Lanka – 30. září 1960 Bejrút) byl britský cestovatel a špion specializující se na oblast Orientu.

Harry St. John Bridger Philby (geb. 3. April 1885 in Badulla, Britisch-Ceylon, heute Sri Lanka; gest. 30. September 1960 in Beirut, Libanon), auch bekannt als Jack Philby oder Scheich Abdullah (الشيخ عبدالله), war ein britischer Arabist, Schriftsteller und Spion. 1930 konvertierte er zum Islam und wurde später Berater des Königs Ibn Saud.


Dějiny.

Náměstí vzniklo v roce 1984 u příležitosti oslav výročí 60. výročí vzniku Kyrgyzské SSR, a byla zde postavena Leninova socha o váze 18 tun. Při inauguraci dostalo název "Leninovo náměstí", po vyhlášení nezávislosti Kyrgyzstánu 1991 bylo přejmenováno na "náměstí Ala-Too." V roce 2003 ustoupila Leninova socha Soše svobody ("Erkindik"). Ta však vyjadřovala jen malý kousek dějin země, takže v roce 2011 na oslavu 20 let nezávislosti Kyrgyzstánu byla odhalena jezdecká socha mýtického Manase s odkazem na dřívější historii země. Bronzová socha v nadživotní velikosti (o výšce 17 metrů) s mečem v ruce stojí na podstavci z červené leštěné žuly. Socha je uprostřed náměstí a je ohraničena čtvercovými záhony.  Dne 24. března 2005 se po nepokojích po celé zemi konala na náměstí Ala-Too největší demonstrace Tulipánové revoluce proti tehdejší vládě za prezidenta Askara Akajeva s 15 tisíci demonstranty. Střety s vládními silami si vyžádali dvě lidské oběti a více než sto lidí bylo zraněno. Po krátkodobém vytlačení demonstrantů z náměstí se protestující vrátili a následně zaútočili na úřad prezidenta v Bílém domě. Akajev musel uprchnout ze země, azyl bývalému prezidentovi udělilo v Rusko.  V roce 2008 se na náměstí konala pamětní bohoslužba za kyrgyzského spisovatele Čingiza Ajmanova, který v tomto roce zemřel, a v roce 2011 byla na jeho počest na náměstí postavena další socha.  Náměstí Ala-Too bylo v následujících letech opakovaně dějištěm protestů proti kyrgyzské vládě a demonstrace vedly ke změně vlády v Kyrgyzstánu roce 2010. V důsledku demonstrací byl svržen prezident Kurmanbek Bakijev, který se dostal k moci v roce 2005 po Tulipánové revoluci. V únoru 2017 opět byly na náměstí demonstrace proti uvěznění Omurka Tekebajeva, který byl střídavě členem vlády i opozice.  V rámci protestů proti zatčení bývalého kyrgyzského prezidenta Atambajeva v noci 7. srpna 2019 se několik desítek demonstrantů shromáždilo na náměstí a požadovalo okamžitou rezignaci stávajícího prezidenta Sooronbaje Žeenbekova.  Náměstí Ala-Too je vyobrazeno v roce 2009 na čtvrté sérii kyrgyzských bankovek v hodnotě pět tisíc somů.

Poloha.

Náměstí Ala-Too se nachází v centru Biškeku, Národní historické muzeum je na severním konci náměstí a vládní budovy jsou na jižním straně.

Náměstí Ala-Too (kyrgyzsky Ала-тоо аянты "Ala-Too ayanty") je náměstí v centru Biškeku, hlavním městě Kyrgyzstánu. Bylo založeno v roce 1984, a od té doby je stále důležitým jevištěm politických konfliktů v Kyrgyzské republice.

Der Ala-Too-Platz ( "Ala-Too ayanty") ist ein Platz im Zentrum Bischkeks, der Hauptstadt Kirgisistans. Er wurde 1984 angelegt, war jedoch seitdem stetig zentraler Schauplatz von politischen Auseinandersetzungen in der kirgisischen Republik.


Účast na olympijských hrách.

Amsterdam 1928.

Na LOH 1928 v Amsterdamu byl členem vítězného družstva kordistů Itálie (sestava Giulio Basletta, Marcello Bertinetti, Giancarlo Cornaggia-Medici, Carlo Agostoni, Renzo Minoli a Franco Richardi). Ve čtvrtfinále dosáhl Agostoni proti Německu plný počet 8 zásahů a proti Egyptu 4, v semifinále proti Nizozemsku i proti Portugalsku 7 zásahů; ve čtyřčlenném finále proti Belgii 6 zásahů, proti Portugalsku opět 7 a proti Francii 4 zásahy. Celkem vyhrál 19 z 28 bojů na planši. Soutěže jednotlivců se neúčastnil.

Los Angeles 1932.

Na LOH 1932 v Los Angeles získali Italové stříbrné medaile ve složení Carlo Agostoni, Franco Richardi, Renzo Minoli, Saverio Ragno a Giancarlo Cornaggia-Medici. Tentokrát se šermovalo na tři vítězné zásahy, v semifinále Agostoni vyhrál všechny střety s Mexičany (12 zásahů) a ve finále s Belgičany prohrál jediný (11 zásahů). Itálie nakonec podlehla ve finále Francii 7:9, přestože Agostoni opět vyhrál tři ze čtyř soubojů. V soutěži jednotlivců prošel prvním kole s osmi soupeři bez porážky, největší potíže mu dělal Calnan z USA. Ten ho také porazil ve skupině semifinálové, kde Agostoni navíc prohrál s krajanem Cornaggiou-Medici. Ve dvanáctičlenném finále byl Agostoni úspěšný v osmi střetnutích a nakonec získal bronzovou medaili za vítězným Cornaggiou-Medici a druhým Francouzem Georges Buchardem, třebaže jeho porazil 3:2.

Londýn 1948.

Na LOH 1948 v Londýně se Agostoni účastnil soutěže družstev i jednotlivců. Družstvo Itálie ve složení Luigi Catone, Marc Antonio Mandruzatto, Carlo Agostoni, Edoardo Mangiarotti, Fiorenzo Marini a Dario Mangiarotti zde získalo stříbrné medaile, když k postupu do finálového boje o medaile zdolalo Brazílii, Polsko a Lucembursko. Ve finále porazili Italové Švédy 8:6 (Agostoni vyhrál dva ze čtyř soubojů), ale prohráli s vítěznou Francií 5:11, Agostoni vyhrál ze čtyř soubojů jediné. Mezi nejlepšími deseti jednotlivci bojoval již přece jen pomalejší o medaili marně – zvítězil čtyřikrát, jednou remizoval a čtyřikrát prohrál, což stačilo na celkové 7. místo.

Další sportovní úspěchy.

Kromě úspěchů na olympijských hrách je třeba zmínit další medailová umístění na vrcholných podnicích, jichž se Agostoni jako člen reprezentace Itálie zúčastnil. Byla to stříbrná medaile, kterou Italové přivezli z Otevřeného mistrovství Evropy v Lutychu v roce 1930 a poté dokonce titul o rok později z Vídně. Na prvním oficiálním mistrovství světa v roce 1937 získala Itálie titul světových mistrů, o rok později v Piešťanech byli bronzoví. (Mezinárodní šermířská federace později zpětně otevřená ME konaná v letech 1921 – 1936 prohlásila za mistrovství světa, z toho důvodu jsou v pramenech jisté zmatky).

Carlo Agostoni Faini (23. března 1908, Milán – 25. června 1972, Ciudad de México, Mexiko) byl italský šermíř soutěžící v šermu kordem, na olympijských hrách mezi lety 1928 – 1948 získal jednu zlatou, dvě stříbrné a jednu bronzovou medaili.

Carlo Agostoni Faini (* 23. März 1909 in Mailand; † 25. Juni 1972 in Mexiko-Stadt, Mexiko) war ein italienischer Degenfechter.


Významné projekty.

Společnost Black Cube od roku 2011 poskytovala zpravodajské služby Vincentovi Tchenguizovi, a to hned v několika případech, např. v rámci Tchenguizova sporu s Úřadem pro boj se závažnými podvody ve Spojeném království (SFO), kdy byl Tchenguiz zatčen během vyšetřování kolapsu islandské banky Kaupthing. Společnost Black Cube analyzovala síť vztahů pojících se s kolapsem této banky a pomohla úspěšně napadnout zatýkání a povolování domovních prohlídek nařízené úřadem SFO. V roce 2013 pak bylo jednání úřadu SFO prohlášeno za protiprávní. Po tomto vyšetřování soud úřadu SFO v roce 2014 nařídil, aby Tchenguizovi vyplatil přes 3 miliony liber a formálně se mu omluvil.  V roce 2014 byla společnost Black Cube najata izraelským podnikatelem Nochim Danknerem, aby prošetřila rozhodnutí soudu, které přidělilo kontrolu nad společností IDB Holding Corp. Ltd (TAW:IDBH) Motti Ben Moshemu. Společnost Black Cube prošetřila zdroje kapitálu Bena Mosheho a zjistila probíhající vyšetřování společnosti Bena Mosheho, ExtraEnergy, německými regulačními úřady. Dále vyhledala svědka držícího důkazy o praní špinavých peněz a daňových únicích Bena Mosheho.  Společnost Black Cube byla také najata, aby pomohla společnosti Kfar Giladi Quarries s často zveřejňovaným sporem se společností CaesarStone (NASDAQ:CSTE). Společnost Black Cube se během cyklistického výletu v kibucu Kfar Giladi zapojila do rozhovoru s inženýrem společnosti CeaserStone. Na nahrávce tento inženýr popřel nepodložená tvrzení společnosti CeaserStone učiněná během rozhodčího řízení se společností Kfar Giladi. Po šesti letech rokování soudce Boaz Okun společnosti CeaserStone nařídil společnosti Kfar Giladi zaplatit odškodné ve výši více než 14 mil. dolarů.  V roce 2015 pomáhala společnost Black Cube tchajwanskému podnikateli Nobu Su (vlastník přepravní společnosti TMT) při snaze odvolat se proti rozsudku z roku 2014 ve prospěch společnosti Lakatamia Shipping, které měl Su nahradit škodu ve výši 47 mil. dolarů. Společnost Black Cube dodala Suovu právnímu týmu informace, které ukazovaly, že 20 % částky rozsudku bylo přiřčeno kvůli společnosti Slagen Shipping, která ukončila činnost v době vzniku nároku, díky čemuž nemohla jednat jako nárokující strana – to výrazně snížilo rozsah rozsudku a umožnilo kýžené odvolání.  V roce 2016 byla společnost Black Cube zapojena do odhalování úplatkářství a korupce v rámci několika rozhodčích řízení mezi společností AmTrust (NASDAQ:AFSI) a Italem Antonio Sommou v celkové výši 2 miliard eur. Somma tajným agentům společnosti přiznal, že dokázal ovládat rozhodčí tribunály a že měl podle dohody předsedovi rozhodčího tribunálu zaplatit 10 % částky, kterou mu přidělí. Po zjištění společnosti Black Cube byl tento předseda zbaven funkce a v červenci 2016 se obě strany dohodly na vyrovnání v celkové výši 60 mil. eur namísto původních 2 miliard eur.  V roce 2016 si společnost Black Cube najaly firmy Alstom (EPA:ALO) a Afcon (TASE:AFHL), aby jim pomohla se sporem ohledně nabídky ve veřejné soutěži o elektrifikační zakázku vypsané izraelskými drahami (Israel Railways), kterou vyhrála španělská společnost SEMI. Společnost Black Cube zajistila nahrávky funkcionářů izraelských drah probírajících nedostatky dané soutěže. Na základě těchto zjištění v lednu 2018 izraelský soud první instance rozhodl o kompromisu, podle kterého měly být práce na železnici rozděleny mezi všechny tři společnosti. Soud dále rozhodl, že práce klientů společnosti Black Cube bude oceněna ve výši 580 mil. NIS poté, co neuspěli se svou původní nabídkou.  Společnost Black Cube jakožto specialistu na vysledování majetku a analýzu zahraničních společností a fondů si najala také bankovní instituce Bank Hapoalim (TASE:POLI). Tentokrát bylo úkolem vysledovat aktiva Mottiho Zissera, který bance dlužil velké množství peněz. Společnost Black Cube zajistila informace o celé řadě aktiv v Evropě, které pan Zisser převedl na svého syna Davida prostřednictvím sofistikované sítě krycích firem. Kromě jiných byla zjištěna síť hotelů v Bruselu, hotel a obchodní centrum v Amsterdamu, bytové jednotky ve Štrasburku a společnost v Hongkongu. Na základě informací shromážděných společností Black Cube byl bance Bank Hapoalim vydán soudní příkaz, podle kterého došlo ke zmražení všech společností Zisserovy rodiny. Na konci právního procesu se obě strany v únoru 2018 dohodly na urovnání, podle kterého mají Zisserovi dědicové bankovní instituci Bank Hapoalim zaplatit téměř 95 mil. NIS.

Black Cube je soukromá zpravodajská společnost, která sídlí v Londýně, Paříži a Tel Avivu a která je obchodním názvem společnosti BC Strategy Ltd. Společnost v roce 2010 založili bývalí pracovníci izraelských zpravodajských služeb, Dan Zorella a Avi Yanus.

Black Cube ist ein privater Nachrichtendienst mit Niederlassungen in London, Madrid und Tel Aviv und der Handelsname von BC Strategy Ltd. Das Unternehmen wurde 2010 von den ehemaligen israelischen Nachrichtendienstoffizieren Dan Zorella und Avi Yanus gegründet. Die Belegschaft umfasst frühere Mitarbeiter israelischer Geheimdienstbehörden wie Aman, Mossad und Shin Bet sowie Rechts- und Finanzexperten.


Geografie.

Leží v nadmořské výšce 85 metrů na pomezí zalesněných kopcovitých oblastí na úpatí Samařska podél Zelené linie oddělující vlastní Izrael v mezinárodně uznávaných hranicích od okupovaného Západního břehu Jordánu, a hustě osídlené a zemědělsky intenzivně využívané pobřežní nížiny, respektive Šaronské planiny. Severně od obce protéká v údolí vádí Nachal Kana. Svahy údolí byly osázeny lesem.  Obec se nachází 17 kilometrů od břehu Středozemního moře, cca 21 kilometrů severovýchodně od centra Tel Avivu a cca 73 kilometrů jižně od centra Haify. Chorešim obývají Židé, přičemž osídlení v tomto regionu je etnicky smíšené. V pobřežní nížině na západní straně převládá židovské obyvatelstvo. 2 kilometry severozápadním směrem odtud ale leží i město Džaldžulja, které je součástí takzvaného Trojúhelníku obývaného izraelskými Araby. Další arabská sídla v rámci Trojúhelníku leží jižně odtud (Kafr Bara a Kafr Kasim). Obec leží necelé 2 kilometry od Zelené linie, za kterou leží další arabská (palestinská) sídla. Za Zelenou linii tu ale proniká i židovské osídlení (město Oranit jihovýchodně odtud).  Chorešim je na dopravní síť napojen pomocí lokální silnice číslo 5233. Západně od vesnice prochází severojižním směrem dálnice číslo 6, která se zde kříží s novou dálnicí číslo 531.

Dějiny.

Chorešim byl založen v roce 1955. Její jméno je hebraizovanou podobou staršího arabského místního názvu Chirbet Chariš (חירבת חריש). Zakladateli kibucu byla osadnická skupina ha-Jovel (היובל), kterou později posílili Židé z Francie a Jižní Ameriky.  Správní území obce dosahuje 2000 dunamů (2 kilometry čtvereční). Místní ekonomika je založena na zemědělství (chov dobytka, drůbeže, pěstování polních plodin a avokáda). Kromě toto zde funguje průmyslová zóna.

Demografie.

Podle údajů z roku 2014 tvořili naprostou většinu obyvatel v Chorešim Židé (včetně statistické kategorie "ostatní", která zahrnuje nearabské obyvatele židovského původu ale bez formální příslušnosti k židovskému náboženství).  Jde o menší obec vesnického typu s dlouhodobě stagnující populací. K 31. prosinci 2014 zde žilo 300 lidí. Během roku 2014 populace stoupla o 1,0 %.

Chorešim ( חוֹרְשִׁים, doslova „"Oráči"“, v oficiálním přepisu do angličtiny Horeshim, přepisováno též Horshim) je vesnice typu kibuc v Izraeli, v Centrálním distriktu, v Oblastní radě Drom ha-Šaron.

Choreschim (hebräisch: חוֹרְשִׁים; deutsch: Zimmerleute) ist ein im Jahre 1955 gegründeter Kibbuz. Dieser befindet sich im RV Drom HaScharon im Zentralbezirk Israels. zählte der Kibbuz Einwohner. Der Name des Kibbuz geht auf das biblische Tal der „Zimmerleute“ (I Chron. 4:14) zurück.