Technický popis.

Vzhledově lokomotiva vychází ze svého předchůdce Siemens ES 2007. Zvenku vypadá Vectron velice podobně, nejvýraznější designové úpravy prodělala čela lokomotivy, která byla estetizována. Zásadních změn doznal však vnitřek lokomotivy. Ve strojovně se nachází přímá středová ulička, po jejíchž stranách jsou rozmístěny komponenty.  Provozní hmotnost tohoto čtyřnápravového stroje se udává mezi 80 a 87 tunami. Lokomotiva může být provozována prakticky v celé Evropě.  Vectron je modulární lokomotiva, je možné vyrobit až pět různých modifikací, z nichž jsou čtyři elektrické a jedna dieselová:

Provoz v Česku.

RegioJet.

Tři tyto lokomotivy si od společnosti ELL Austria zapůjčila koncem roku 2014 společnost RegioJet, využívat je plánuje na trati mezi Bratislavou a Košicemi. Od prosince 2015 má Regiojet další dvě lokomotivy, které využívá i na nočních vlacích z Prahy do Košic. V současné době nasazuje společnost flotilu lokomotiv Vectron na linky do Brna resp. Vídně a Bratislavy.

LTE.

Dalším uživatelem lokomotiv najatých od společnosti ELL Austria na českém a slovenském území se stala společnost LTE, která provozuje 4 lokomotivy Vectron.

LokoTrain.

LokoTrain provozuje trojici lokomotiv 193.220, 221, 222 a dále lokomotivu 193.823. Posledně zmíněná se stala zároveň první lokomotivou ve vlastnictví českého subjektu, kterým je EP Cargo – většinový vlastník LokoTrainu.

ČD Cargo.

ČD Cargo podepsalo 13. dubna 2016 se společností Siemens smlouvu na dodání pěti třísystémových lokomotiv Vectron, s opcí na další tři do konce roku, kterým Drážní úřad přidělil řadu 383.  Důvodem pro nákup lokomotiv bylo potřeba vícesystémových lokomotiv pro zajíždění do sousedních států a Maďarska. Výhledově se plánuje i zajíždění do vzdálenějších zemí jako jsou Rumunsko, Chorvatsko, Slovinsko a státy Beneluxu.  Lokomotivy mohou jezdit pod třemi napájecími soustavami 25 kV / 50 Hz, 15 kV / 16,7 Hz a 3 kV ss. Maximální rychlost je omezena na 160 km/h. První lokomotivu nové řady 383 dopravce převzal 2. června 2016.  2. května 2017 ČD Cargo potvrdilo odebrání i tří lokomotiv z opce.

České dráhy.

Po neúspěchu se schvalováním řady 380 na síti DB vyhlásily na jaře 2017 ČD veřejnou zakázku na pronájem 10 lokomotiv na 10 let pro rychlost 200 km/h na vlaky EuroCity Praha - Berlín - Hamburk. V červnu byl vyhlášen vítěz, stala se jím společnost ELL a již na konci měsíce došlo k prvnímu nasazení Vectronu 193.270 na rychlíky Praha - Ústí nad Labem - Cheb v úseku Praha - Ústí nad Labem. Stroj sloužil k zaškolení a zkouškám; lokomotivy, které následně byly pronajmuty, byly v té době ještě ve výrobě.  Nasazování na vlacích EC začalo v prosinci 2017. Zatím však kvůli opožděnému zaškolení německých strojvedoucích jezdily pouze v úseku Praha - Drážďany, kde nahradily řadu 371. Dále vlaky byly stále vedeny německými stroji řady 101. Jedna lokomotiva pak od prosince 2017 vozí rychlíky Praha - Cheb v úseku Praha - Ústí nad Labem. Od 10. 6. 2018 byl přepřah v Drážďanech zrušen, od tohoto dne jsou vlaky EC vedeny Vectronem z Prahy až do Berlína, resp. Hamburku; 1 pár vlaků denně pokračuje s touto lokomotivou v čele až do města Kiel.

Unipetrol Doprava.

Dceřiná společnost firmy Unipetrol zakoupila od Siemensu 3 lokomotivy Vectron MS, které v ČR jezdí pod řadou 383, stejně jako lokomotivy ČDC. Rozdíl je v inventárním čísle, zatím jediná lokomotiva společnosti Unipetrol Doprava nese označení 383 050-2. "Nákup nových elektrických lokomotiv je součástí postupné obnovy vozového parku společnosti Unipetrol Doprava."

METRANS.

Intermodální operátor METRANS podepsal se Siemensem v dubnu roku 2019 podepsal smlouvu na 10 strojů, společně s opcí na další dvacítku lokomotiv. Účelem nákupu nových strojů je jejich nasazení na mezinárodních vlacích v rámci regionu střední a východní Evropy, kde by měly nahradit starší pronajaté lokomotivy.

Provoz v Rakousku.

První lokomotivu tohoto typu ve dvoufrekvenční verzi převzal dopravce CargoServ v roce 2014. Byl označen řadou 1193.  Počátkem roku 2018 zahájil výrobce dodávky 30 Vectronů pro rakouské dráhy ÖBB (řada 1293), které by měly sloužit především v nákladní dopravě. Jedná se o součást zakázky na dodávku až 200 strojů.

Provoz ve Finsku.

Finská státní společnost VR Group si v roce 2013 objednala 80 Vectronů verze AC s dalšími úpravami pro provoz při teplotách do -40 °C, s pomocným dieselovým motorem pro dojezd po vlečkách a samozřejmě s úpravou pro 1524mm rozchod. První dodané lokomotivy začaly jezdit v roce 2017. Součástí kontraktu je i opce na dalších 97 lokomotiv. Nové Vectrony mají pod označením Sr3 nahradit staré sovětské lokomotivy řady Sr1.

Siemens Vectron je třída modulárních víceúčelových lokomotiv firmy Siemens Mobility vyráběných v německém Mnichově. Je zamýšlena jako nástupce úspěšné řady EuroSprinter. Sice byla původně ohlášena jako čistě elektrická, nicméně na veletrhu InnoTrans 2010 byla představena i verze se vznětovým motorem.

Der Siemens Vectron ist ein Fahrzeug aus der Lokomotivfamilie des deutschen Schienenfahrzeugherstellers Siemens Mobility, welches die EuroSprinter-Elektrolok- und die dieselelektrische EuroRunner-Familien beziehungsweise deren Weiterentwicklung Siemens ES 2007 ersetzt. Auf der Plattform entstehen wieder sowohl Elektroloks als auch dieselelektrische Lokomotiven. Als Baureihenbezeichnungen sind für die verschiedenen Vectron-Varianten in Deutschland 6191 bis 6193 für die elektrischen bzw. 1247 für die dieselelektrische und 2248 für die Dual-Mode Variante vorgesehen und bereits in Benutzung. Der Preis eines Vectron beträgt je nach Ausstattung (Diesel-/ Elektro-/ Mehrsystemversion) zwischen drei und fünf Millionen Euro.


Vznik společnosti a akcionáři.

Firma vznikla v roce 2001 v rámci transformace státních drah Polskie Koleje Państwowe (PKP). Převzala tak veškeré aktivity PKP v nákladní dopravě, vyjma provozu na širokorozchodné trati LHS, který zajišťuje sesterská společnost PKP Linia Hutnicza Szerokotorowa.  V říjnu 2013 byly akcie společnosti nabídnuty na Varšavské burze, další část akcií byla PKP uvolněna k obchodování v červnu 2014. 13. srpna 2014 tak byl nejvštším akcionářem PKP (33,01 %), následován polským penzijním fondem ING (10,58 %), americkou investiční bankou Morgan Stanley (5,31 %), polským penzijním fondem Aviva a Evropskou bankou pro obnovu a rozvoj (5,10 %).

Konkurence a podíl na trhu.

V době svého vzniku neměla tato firma žádnou konkurenci v železniční dopravě věcí a měla tedy 100% podíl na trhu (není započten provoz na LHS). Od roku 2003 je umožněn volný přístup ostatních dopravců na železniční sít PLK a podíl PKP Cargo na trhu od té doby poměrně rychle klesá.  V prvním pololetí roku 2006 mělo PKP Cargo podíl na trhu 79 % při přepravním výkonu 19 649 mil. hrtkm, přičemž v prvním pololetí roku 2005 to bylo ještě 85,5 % při přepravním výkonu 19 915 mil. hrtkm (do 100 % trhu je zvlášť započítán i přepravní výkon sesterské firmy PKP LHS). I v následujícím období podíl na trhu postupně klesal, takže podle výsledků za 3. čtvrtletí 2007 mělo PKP Cargo podíl na trhu (podle čtkm) ve výši 75,7 %. I v dalších letech muselo PKP Cargo čelit rostoucí konkurenci, což vedlo k poklesu podílu na trhu na 55,66 % (za rok 2015 dle čtkm).

PKP Cargo v Česku.

V roce 2007 byly lokomotivy řady ET22 PKP Cargo schváleny českým Drážním úřadem pro provoz v České republice a od konce května 2007 jsou tyto lokomotivy nasazovány ve službách českého dopravce OKD, Doprava na tratích uvnitř Česka (do té doby mohly být používány pouze k dopravě vlaků do první stanice v ČR).  20. ledna 2010 získalo PKP Cargo osvědčení dopravce od českého Drážního úřadu. Již před tímto datem společnost prováděla přípravy pro samostatnou dopravu vlaků na českém území, což spočívalo ve schválení provozu polských lokomotiv řad ET22, ET41 a EU07 v Česku a v získání českého průkazu způsobilosti k řízení drážního vozidla pro strojvedoucí PKP Cargo. První samostatné přeprava se uskutečnila 2. dubna 2010, kdy byl ucelený vlak koksu v relaci Zdzieszowice - Galaţi veden samostatně stroji a personálem PKP Cargo na českém území po trase Zebrzydowice / Petrovice u Karviné - Český Těšín - Mosty u Jablunkova / Čadca.  Od září 2014 PKP Cargo jednalo o odkoupení AWT B.V. (jehož součástí je i druhý největší český železniční nákladní dopravce Advanced World Transport a.s.), jednání byla završena v prosinci 2014, podle dohody za 80% podíl v AWT PKP Cargo zaplatí 103,2 milionu eur (v přepočtu asi 2,9 miliardy korun). 3. října 2019 byla společnost AWT integrovaná do strukur PKP Cargo a dále vystupuje pod značkou PKP Cargo International. Společnost také jedná o koupi třetího největšího českého železničního nákladního dopravce Unipetrol Doprava.

Lokomotivy.

Při vzniku byly do PKP Cargo začleněny všechny elektrické a dieselové lokomotivy PKP (vyjma lokomotiv provozovaných na LHS), takže sesterské společnosti PKP Przewozy Regionalne (regionální přeprava) a PKP Intercity si od té doby musí všechny lokomotivy půjčovat. Stejné je to v případě strojvedoucích, které si navíc PKP Przewozy Regionalne půjčují i pro obsluhu vlastních elektrických jednotek.  Od prosince 2007 provozuje PKP Cargo také šest nových elektrických lokomotiv typu TRAXX F140 MS (výrobce Bombardier Transportation), které má na období tří let pronajaté od leasingové společnosti Angel Trains.

Firma PKP CARGO S.A. (VKM: PKPC) je největší železniční nákladní dopravce v Polsku. Firma bývá uváděna jakou součást Grupy PKP, i když společnost Polskie Koleje Państwowe S.A. drží v PKP Cargo pouze 33% podíl.

PKP Cargo ist ein börsennotierter polnischer Logistikkonzern mit Sitz in Warschau. Das Unternehmen ist das größte Transportunternehmen Polens im Schienengüterverkehr und das zweitgrößte in Tschechien. Neben diesen beiden Märkten ist das Unternehmen zudem in sieben weiteren Ländern der europäischen Union aktiv: Litauen, Slowakei, Ungarn, Slowenien, Österreich, Deutschland und den Niederlanden.


Projevy odkouzlení světa.

Projevy odkouzlení světa zahrnují obecnou racionalizaci společnosti i jedince:  Za jeden z důsledků odkouzlení světa můžeme považovat i sekularizaci. Sekularizace se jako termín objevuje už od antiky a znamená potlačení vlivu náboženství ve světských záležitostech.  Během odkouzlení společnosti vyústilo racionální pojetí světského života moderní společnosti v desakralizaci veřejných a mocenských záležitostí. Tudíž můžeme hovořit o tom, že sekularizace s odkouzlením světa souvisí, ačkoliv oba termíny nejsou zaměnitelné.

Podstata a původ odkouzlení světa podle Schillera a Webera.

Friedrich Schiller o odkouzlení mluvil již století před Weberem. Pojem použil jako popis stavu, ve kterém se svět nachází po odklonu od předmoderních mýtů a metafyziky.  Max Weber jeho čistě filozofickou úvahu převedl do sociologického kontextu. Racionalizace společnosti je podle Webera pro její vývoj nezbytná. Přechod od tradiční společnosti k moderní reflektoval zejména z nábožensko-církevního hlediska. Jádrem odkouzlení nebyly pro Webera proměny víry, ale „postavení církví a vztahů náboženství a společnosti, ale kulturní důsledky jedinečného okcidentálního procesu racionalizace lidského života, kalkulovatelnosti zisku a technické manipulovatelnosti světem přírody i lidskou společností vůbec.“ Weber tak neoznačuje náboženství za mrtvé, nemluví o „ztrátě božského“, tedy o naprostém vytlačení duchovních principů ze společnosti. Jeho výklad odkouzlení světa separuje duchovno z mocenských a masivně společenských záležitostí a přesouvá jej do privátní, osobní roviny. Na druhou stranu připisuje Weber vznik kapitalismu a prvních zárodků racionality vzniku protestantských církví. Protestanské hodnoty (tj. střídmost, usilovná píle) se odrážely i do myšlení raných kapitalistů (v tom oponoval Marxově teorii o vzniku kapitalismu v čistě ekonomickém prostředí) a spolu s nimi i určitá skepse k mystickým prvkům, typickým pro katolicismus, ale nikoli pro protestantismus. Rozvoj kapitalistického myšlení vedl podle Webera ke zvětšující se roli efektivity, čemuž následovala postupná byrokratizace společnosti, hlavně v politice a ekonomice (přeměny tradičního vedení státu k úřednické organizaci). Náboženská reformace tedy paradoxně zavdala jedné z příčin postupné sekularizace západní společnosti. Weber dokonce koketoval s myšlenkou, že přílišná byrokratizace by v budoucnu mohla zcela ovládnout lidský život a uvěznila by ho v "železné kleci racionality"."

Pojem odkouzlení světa podle Gaucheta.

Marcel Gauchet popisuje odkouzlení světa jako rozchod s tradičním západním náboženstvím, stav, kdy se lidstvo dostalo za hranice náboženského věku. Křesťanství tvořilo zprvu všeobecně platný způsob uspořádání všeho lidského, uspořádání společnosti v rovině společenské i duchovní. Svým mocenským potenciálem ale formálně křesťanství vydrželo dodnes, a stalo se tak „náboženstvím rozchodu s náboženstvím“ – v podstatě popisuje fakt, že navzdory všeobecné sekularizaci společnosti a jejího vlivu na politiku je křesťanství v západní společnosti formálně přítomno, např. oficiální motto Spojených států amerických „In God We Trust“, tedy „Věříme v Boha“. Podle Marcela Gaucheta se „obec ve věcech veřejných již obejde bez nadpřirozeného, a týká se to i těch jejích členů, kteří v ně nepřestali věřit“. Církev během osvícenství ztratila dominantní vliv jak na obyvatelstvo, tak na vedení státu – týkalo se to i hmotných statků, které církev ztrácela na úkor státu.

V sociologii se termín „odkouzlení světa“ ("francouzsky Désenchantement du monde, anglicky Disenchantment of the world, Entzauberung") používá při popisu proměny tradiční západní společnosti v moderní s nástupem osvícenství a vědecké revoluce vrcholící na konci 18. století. V podstatě je tak odkouzlení světa výsledkem racionálního zdůvodňování přírodních i společenských jevů. Jako první tento termín použil na konci 18. století Friedrich Schiller. Na sklonku 19. století termín upravil a přepracoval sociolog Max Weber, zasadil jej do sociologického kontextu rámci svých studií sociologie náboženství a zkoumal ji jako souvislost mezi náboženstvím, racionalitou a moderním kapitalismem. Odkouzlení světa je svou povahou racionálního zdůvodňování a „odkouzlování“ úzce spojeno s termínem sekularizace, tedy potlačováním vlivu náboženství a církve na světské záležitosti.

Die Entzauberung der Welt ist ein von dem Ökonomen und Soziologen Max Weber unter anderem in seinem später publizierten Vortrag "Wissenschaft als Beruf" von 1917 angeführtes Konzept, mit dem er die Entwicklung zusammenfasst, die sich aus der Intellektualisierung und Rationalisierung ergibt, die mit der Entwicklung der Wissenschaft einhergeht, aber bereits im Judentum, insbesondere bei den alttestamentlichen Propheten einsetzt.


Popis.

Ťuhýci hnědí jsou, jak již český název napovídá, převážně hnědě zbarvení, se zaobleným ocasem. Typickým znakem je i černá maska, nahoře lemovaná bílým pruhem, která se táhne od zobáku až po zátylek. V zimě může být černý pruh světlejší. Spodní partie jsou bílé až krémové barvy, boky jsou spíše rezavé. Křídla jsou celohnědá. Pohlavní dimorfismus u tohoto druhu téměř neexistuje; hlavním rozdílem mezi samicí a samcem je to, že samičky nemají masku černou, nýbrž tmavě hnědou. Nicméně, na dálku je nemožné pohlaví ptáka rozeznat. Mezi poddruhy je možné rozeznat jen drobné rozdíly: například poddruh "L. c. lucionensis" má hlavu zbarvenou spíše do šedé barvy a boky jsou výrazněji rezavější. Poddruh "L. c. superciliosus" má zase hlavu spíše do červena a bílý pruh nad černou maskou je u nich mnohem širší, než je tomu u jiných druhů.  Existují též kříženci několika poddruhů nebo obecně kříženci druhu ťuhýk hnědý s jinými ťuhýky. Například v centrální Japonsku dochází poměrně často ke křížení ťuhýků hnědých (konkrétně poddruhu "L. c. superciliosus") s ťuhýky tygrovanými ("Lanius tigrinus"). V japonské prefektuře Išikawa zase dochází ke křížení poddruhů "L. c. lucionensis" a L. c. "superciliosus".

Výskyt.

Nominátní poddruh se rozmnožuje především severní část střední Asie, především Mongolsko, a zimy tráví v jižní Asii, Barmě, nebo na Malajském poloostrově. Podruh "L. c. superciliosus" hnízdí na ostrovech Sachalin, Kuril a v Japonsku. V zimě přesidluje na Sundy, Jávu nebo Sumatru. "L. c. lucionensis" hnízdí v Koreji a východní Číně, zimuje nejčastěji na Taiwanu a Filipínách, výjimečně i v Indii a na Andamanských ostrovech.  Do Evropy se tento druh zatoulá jen výjimečně a i v Severní Americe se jedná o vzácného návštěvníka, nicméně, byl tam již několikrát zaznamenán.

Chování.

Ťuhýci hnědí jsou tažní ptáci a provedené průzkumy ukázaly, že jsou věrní svým zimovištím: často se vrací na ta samá místa každou zimu. Samotný přelet do zimovišť je různý, pokud ptáci míří například do Indie, běžně dorazí v srpnu nebo září, odlétají pak v dubnu. Během zim tito ptáci přepeřují a jejich zpěv je v těchto obdobích slabý, podobný zpěvu špačků růžových ("Pastor roseus"). Zvláštností je, že při zpěvu zůstává jejich zobák zavřený, patrné jsou pouze pulsace na hrdle.  Období hnízdění začíná koncem května až června a pro toto období ptáci vyhledávají tajgy nebo různé polopouštní porosty, kde staví hnízda na keřích nebo stromech. Do hotového hnízda pak samička naklade dvě až šest nažloutlých vajec s množstvím černých teček.  Tito práci se živí zejména hmyzem, například motýly. Krom hmyzu loví ale i malé ptáky, například kruhoočka ("Zosterops"), nebo ještěrky. Stejně jako jiné druhy ťuhýků, i tento je typický tím, že svoji kořist napichuje na dráty nebo ploty. Loví za letu a svoji kořst nejdříve pozorují a následně se na ni z výšky vrhnou.

Taxonomie.

Druh ťuhýk hnědý poprvé popsal švédský biolog Carl Linné v roce 1757. Obecně jsou uznávány čtyři poddruhy: "Lanius cristatus confusus" ( nominátní "Lanius cristatus cristatus" ( "Lanius cristatus lucionensis" ( a "Lanius cristatus superciliosus" (

Ťuhýk hnědý ("Lanius cristatus") je druh ptáka z čeledi ťuhýkovitých (Laniidae) obývající téměř celou Asii. Mohou se ale samostatně objevit i v Evropě nebo Severní Americe. Je blízce příbuzný druhům ťuhýk středoasijský ("Lanius isabellinus") a ťuhýk obecný ("Lanius collurio"). Tito ťuhýci jsou zbarveni převážně hnědě, pohlavní dimorfismus není příliš výrazný, ale při bližším pohledu lze rozeznat samičku od samečka. Od zobáku až k zadní straně hlavy se táhne černý pruh, který se od zobáku směrem dozadu rozšiřuje. Jedná se o stěhovavý druh ptáka, který většinou zimuje na stejných místech jako předešlou sezónu.

Der Braunwürger ("Lanius cristatus") ist ein Singvogel aus der Gattung der Echten Würger ("Lanius") innerhalb der Familie der Würger (Laniidae). Der eher kleine Würger von recht einheitlich rötlichbraunem oder graubraunem Aussehen bewohnt ein sehr großes Verbreitungsgebiet, das sich vom Wendekreis des Krebses im Süden bis über den Polarkreis im Norden erstreckt. Nach Westen hin erreicht die Art die Vorgebirge des Altai in Kasachstan, im Osten die japanischen Inseln.


Kandidáti.

Ivan Gašparovič.

Ivan Gašparovič kandidoval z pozice současného prezidenta jako nezávislý kandidát. Ve svém programu, který nesl název ""Myslím národne, cítim sociálne"", se hlásil mimo jiné k vlastenectví, sociální spravedlnosti a k posílení mezinárodního postavení Slovenska. Gašparoviče podpořil premiér Robert Fico, pro něhož představuje "záruku stability".  Podporu kandidátovi pro obě kola vyjádřily následující strany:  Pro druhé kolo kandidáta podpořily následující strany:

Iveta Radičová.

Iveta Radičová se ucházela o post prezidentky jako bývalá ministryně práce, sociálních věcí a rodiny. Od roku 2006 byla místopředsedkyní SDKU-DS. Kandidaturu oznámila v listopadu 2007.  Heslem kandidatury bylo ""Nájdime odvahu byť lepší"".  Podporu kandidátce pro obě dvě kola vyjádřily následující strany:

František Mikloško.

František Mikloško kandidoval jako představitel konzervativního proudu. Mezi programové teze kandidáta patřila úcta ke křesťanským kořenům a paměti národa. Jeho heslo bylo ""Môžem sa vám pozrieť do očí"". Mikloško hodlal stát na straně lidí pohybujících se na okraji společnosti a upřednostňovat zájmy Slovenska.  Mikloško kandidoval za stranu Konzervativních demokratů Slovenska.

Zuzana Martináková.

Zuzana Martináková je bývalá novinářka liberální orientace. V těchto volbách kandidovala za Slobodné fórum jako "občanská kandidátka", která odmítla vidět prezidentskou volbu skrze hledisko "vládně-opoziční zápasu". Mezi její priority patřila sociální oblast, zdravotnictví, školství, životní prostředí, kultura a bezpečnost.  Martináková získala podporu Evropské liberální, demokratické a reformní strany.

Milan Melník.

Milan Melník vstoupil do voleb s podporou Hnutí za demokratické Slovensko. Jeho kandidatura byla vnímána jako projev nesouhlasu Vladimíra Mečiara s podporou zbytku vládní koalice Gašparovičovi. Melník byl označován za poměrně neznámého kandidáta, v průzkumech veřejného mínění se pohyboval pouze v rozmezí 1-2 % hlasů.  Heslem kampaně bylo ""Osobnosť pre svet, srdce pre Slovensko"."

Dagmar Bollová.

Dagmar Bollová byla nezávislou levicovou kandidátkou. Od roku 2002 do roku 2006 byla poslankyní za Komunistickou stranu Slovenska a pozorovatelkou voleb v Bělorusku za Organizaci pro bezpečnost a spolupráci v Evropě.

Milan Sidor.

Milan Sidor kandidoval s podporou Komunistické strany Slovenska.

Výsledky 1. kola.

Souhrnné výsledky.

Následující tabulka znázorňuje počet a procento celkem odevzdaných hlasů za Slovensko pro jednotlivé kandidáty a jejich pořadí. Barevně odlišení kandidáti postoupili do druhého kola.

Výsledky podle okresů.

Následující tabulka znázorňuje procento odevzdaných hlasů pro kandidáty podle typu okresů.

Výsledky 2. kola.

Vítězem druhého kola konaného 4. dubna 2009 za účasti 2 242 162 voličů (51,67 % všech voličů) se stal Ivan Gašparovič.

Prezidentské volby na Slovensku v roce 2009 se konaly 21. března 2009 (1. kolo) a 4. dubna 2009 (2. kolo). Jednalo se již o třetí přímou volbu slovenského prezidenta (první proběhla v roce 1999, druhá roku 2004).

Die Präsidentschaftswahl in der Slowakei 2009 fand am 21. März (erste Runde) und 4. April (zweite Runde) 2009 statt. Es war die dritte Direktwahl des Präsidenten in der Slowakei. Der amtierende Präsident Ivan Gašparovič besiegte die Oppositionskandidatin Iveta Radičová in beiden Runden und wird bis 2014 im Amt bleiben.


Popis.

Ameisenberg je zalesněný pískovcový vrch, který se nachází na severním okraji Žitavských hor, přibližně 1,2 km severně od Oybinu. Stejná vzdálenost jej dělí přes údolí Zlatého potoka ("Goldbach") od podobně modelovaného a jen o 7 metrů vyššího kopce Töpferu. Avšak na rozdíl od Töpferu, jehož nejstrmější srázy jsou na jeho severní straně, severní svahy Ameisenbergu se do Žitavské kotliny svažují jen povlovně. Zato na východní a jihovýchodní straně spadají do údolí Zlatého potoka strmé skalní stupně.  Na Ameisenbergu je celá řada různých zajímavých skal a skalních vyhlídek. Na vrcholu kopce se nachází i menší skalní město, v němž mezi různými skalními tvary lze nalézt i dobře vyvinutý skalní hřib. Na jižním svahu Ameisenbergu se vyskytuje i jeden viklan - podobně, jako na západní straně Töpferu.

Historie.

Kolem Ameisenbergu vedly historické cesty již od dávných dob, například podél severního a západního úbočí kopce vedla trasa Staré lipské cesty ze Žitavy do Lipé. V údolí mezi Ameisenbergem a Töpferem se nachází zastávka Žitavské úzkorozchodné dráhy "Teufelsmühle" (v překladu "Čertův mlýn"), pojmenovaná podle někdejšího nejstaršího oybinského mlýna (pozn.: trať je v provozu od roku 1897, mezi roky 1973 až 1990 byla zastávka "Teufelsmühle" zrušena). Uvedený mlýn zde pravděpodobně existoval již na přelomu 15. a 16. století, písemně je zmiňován poprvé až v roce 1562 jako pila a o 12 let později jako mlýn na obilí. Ještě v první polovině 19. století byl mlýn pod Ameisenbergem označován také jako "Einsiedelmühle" podle poustevny, která kdysi existovala poblíž.Na západním úpatí kopce se u Staré lipské cesty nachází "Hladový pramen" ("Hungerbrunnen"), který byl znám už ve středověku. Mezi roky 1950 až 2001 tento pramen byl využíván k napájení olbersdorfského vodovodu. Poblíž pramene roste tzv. "Lutherův dub" ("Luther Eiche"). Strom zde zasadili členové horského spolku z Oybinu 10. listopadu 1883 u příležitostí 400. výročí Lutherova narození. Poblíž dubu je kromě pamětního sloupku ještě pískovcový kámen "Brotstein" ("Chlebový kámen") s vyobrazením chlebového bochníku a s letopočtem 1539. Tento kámen měl být připomínkou hladomoru na jaře uvedeného roku.  Ve svahu Ameisenbergu naproti "Čertovu mlýnu" je malá skalní plošina, na níž jsou umístěny dvě pamětní desky. Větší deska připomíná návštěvu saského kurfiřta Johanna Georga II. a korunního prince Johanna Georga III. z 18. května 1665, druhá deska zmiňuje zdejší návštěvu saského krále Antonína I., která se uskutečnila 19. října 1829.

Horolezectví.

Skály na Ameisenbergu jsou využívány i pro horolezecké aktivity. Známou lokalitou jsou v tomto směru například "Robertfelsen" ("Robertovy skály") na východní straně hory nebo 15 metrů vysoká pískovcová skalní věž "Vergessener Turm" ("Zapomenutá věž"), která se nachází na východním svahu Ameisenbergu jihozápadně od "Čertova mlýna". Na této věži je vyznačeno celkem 16 lezeckých cest, poprvé byla "Zapomenutá věž" zlezena v roce 1937. V okolí jsou další pískovcové věže - "Kanzelturm" ("Kazatelna"), "Teufelswächter" ("Čertův strážce"), "Teufelskanzel" ("Čertova kazatelna"), "Findling" ("Nalezenec"), "Ameisenjungfer" ("Mravkolev"), "Wildschütz" ("Pytlák") a "Oybintalwächter" ("Strážce oybinského údol"í), Na severní straně Ameisenbergu jsou méně známé skály "Wilde Turm" ("Divoká věž") a "Drachenwand" ("Dračí stěna"). Skály na jihovýchodním svahu hory jsou chráněny jako hnízdiště ptáků, vstup na tyto lokality je proto obvykle zakázán od poloviny ledna do konce června.

Ameisenberg (v překladu "Mravenčí vrch") je 575 metrů vysoký kopec na území Chráněné krajinné oblasti Žitavské hory, součásti Přírodního parku Žitavské hory ("Naturpark Zittauer Gebirge") v zemském okrese Zhořelec v Sasku. Vrch se nachází v jihozápadním výběžku katastrálního území obce Olbersdorf, necelé 3 km vzdušnou čarou od česko-německé státní hranice (hraniční závora Kammloch). Z geografického hlediska toto území přináleží do geomorfologického celku Lužické hory, v severní saské části označovaných jako Žitavské hory ("Zittauer Gebirge").

Der Ameisenberg ist ein flachkegeliger Berg im nördlichen Zittauer Gebirge mit 575 m über NN. Der Ameisenberg ist komplett bewaldet. Zahlreiche Sandsteinformationen, vor allem an der Ostseite und dem Gipfelbereich, wie Bastei, Wilde Mauer und Robertfelsen, kennzeichnen den Berg.


Charakteristika hry.

Ve hře League of Legends vystupuje hráč jako vyvolávač, který ovládá v jednom zápase jediného šampiona s unikátními vlastnostmi a bojuje spolu se svým týmem proti nepřátelskému týmu na jedné mapě. Cíl hry je obvykle zničit nepřátelský Nexus, stavbu, která je na druhém konci mapy u základny druhého týmu. Hra též může skončit kapitulací jednoho z týmu, a to po 15 minutách (všichni musí být pro) nebo po 20 minutách (4 z 5 musí být pro). Hráči hrají jednotlivé zápasy – podle režimu trvají většinou 15-60 minut.  Každý zápas ve hře začínají šampioni obvykle s jednou schopností, které si postupem času vylepšují a zpřístupňují si další (celkem 4 unikátní schopnosti, s výjimkami). Hráč má na začátku hry Level 1 a své schopnosti má všechny plně vyvinuté až v pozdní fázi hry na Levelu 18. Na postup do dalšího levelu je potřeba sbírat tzv. expy – ty se získávají pouhým pobytem na lajně, zabíjením jednotek a šampionů nebo asistencí na zabití. Postupem do dalšího levelu se jednak zpřístupní možnost aktivovat/vylepšit schopnost, ale také postavě stoupnou tzv. "staty" – hodnoty brnění, zdraví, many atd. Snaha mít co nejrychleji co nejvíce levelů zajištující náskok před protihráči je základní mechanikou hry.  Jedná se o hru typu freemium – za reálné peníze lze koupit například skiny k postavám nebo samotné postavy, nelze s nimi ale žádným způsobem ovlivnit průběh hry a šanci na výhru.  Vyvolávač může hrát za jakéhokoliv šampiona, kterého má koupeného anebo za šampiony, které hra nabízí zdarma v tzv. "bezplatné týdenní rotaci". Ve hře je celkem 148 jedinečných šampionů. Každý šampion má ve hře svůj příběh, pochází z určitého regionu, má svoje 4 unikátní schopnosti + pasivní schopnost(i). Pokud šampioni hrají proti sobě ve hře a jsou ze stejného regionu nebo jsou v nějakém příbuzenském vztahu, mívají na sebe hlášky a v některých případech i posílené schopnosti.

Strategie.

Mezi základní strategie výhry, podobně jako u ostatních MOBA her patří:

Ocenění ve hře.

Během hry mohou hráči získat ocenění několika typů, za každé ocenění navíc dostanou odměnu v podobě zlaťáků

Herní módy.

Pokud se hráč rozhodne hrát hru, může si zvolit z několika herních režimů, respektive z několika map. Ty jsou v League of Legends pojmenovány "Pole spravedlnosti" (). Kromě linií a základen je na nich také tzv. džungle, kde jsou neutrální nestvůry; některé z nich po zabití dávají buff neboli posilnění hrdiny.

Rotující módy.

Tyto módy nejsou ve hře stále, ale rotují. Obvykle je zpřístupněn jeden z níže uvedených módů, a to po dobu jednoho víkendu. Některé módy jsou zpřístupněny i na delší dobu při různých příležitostech. (např. Legend of the Poro King v době Vánočních svátků)

Průběh hry.

Mimo hru.

Když hráč zrovna nehraje, nachází se v lobby. Zde si hráč může nakupovat další hrdiny, balíčky, svazky a prohlížet si statistiky jiných hráčů, nebo pozorovat hry jiných hráčů.

Runy.

Runy jsou podpůrné doplňky šampiona, které obvykle zveličují schopnosti a úlohu šampiona ve hře.  Je 5 druhů run:

Obchod.

V obchodě si hráč může zakoupit věci za ME a RP. Některé věci v obchodě lze koupit pouze za RP.

Divize.

Za výhry v hodnoceném zápase se získávají tzv. LP (league points), pomocí nichž hráči postupují po hodnotícím žebříčku. Ten je rozdělen na devět úrovní, které se dále dělí sestupně na divize I až IV (tedy "Zlatá IV" je o jednu subdivizi výše než "Stříbrná I"), přičemž Železná a Velmistrovská úroveň byly přidány až od 9. sezóny:  Po dosažení 100 LP se hráč dostane do tzv. série (promo), kde další tři nebo pět her rozhodnou, zda se mu podaří postoupit do vyšší divize. Pokud má naopak 0 LP a několikrát prohraje, sestoupí o divizi níže. V případě, že hráč úvodních deset rozřazovacích zápasů ukončí např. s 5 výhrami a 5 prohrami, je zařazen do Stříbrné III. Pokud se mu podaří nasbírat 100 LP a vyhrát dvě ze tří her v následné sérii, postoupil by do Stříbrné II, naopak řadou proher by sestoupil do Stříbrné IV. Avšak když hráč během postupovací fáze dostane hodnocení S/S+ tak postup do vyšší ligy přeskočí i s první výhrou.

Šampioni.

Ve hře je celkem 148 šampionů. Každá postava má příběh, který se váže k jejím schopnostem. Ty jsou velmi rozmanité: od různorodých útoků, přes léčení, teleportace a další podpůrné schopnosti. Některé speciální útoky dokáží zasáhnout cíl i na protější straně mapy. Daná kombinace schopností šampiona pak více či méně předurčuje pro hraní určité role na polích spravedlnosti.  Schopnosti zahrnují zpravidla jednu pasivní a právě čtyři samostatně aktivovatelné schopností, ale existují i výjimky (např. šampion Aphelios má unikátní rozhraní svých schopností). Protože se ve většině případů hrají schopnosti namapované na klávesy QWER, sám Riot nazývá schopnosti jako "qéčko", "wéčko", "éčko" a "erko". Není ale žádné pravidlo společných znaků všech qéček či ostatních schopností s jinými šampiony. Obvykle ale právě Q-schopnost bývá hlavní útočná schopnost většiny šampionů. První tři schopnosti jsou hlavní funkční kouzla šampionů, které mívají krátkou až středně dlouhou přebíjecí dobu, typicky 8–20 sekund.  Čtvrtá schopnost - namapovaná na R - se nazývá ultimátní, tedy šampionova "ultimátka" (oficiální názvosloví české verze LoL). Ultimátka obvykle mívá velmi dlouhou přebíjecí dobu, typicky 40–200 sekund. Jak již z názvu vypovídá, ultimátka je šampionova nejsilnější schopnost, kterou působí největší poškození, nejdelší omezující účinky, největší léčení atd.  Pasivní schopnost je unikátní doplněk pro každého šampiona, která mu umožňuje podrtrhnout svou roli ve hře (Annie, Soraka) jako takovou anebo přímo tvoří součást jejich gameplaye (Karthus, Aurelion Sol). Nejsou ovládané (výjimky - Azir), dějí se sami od sebe po nějaké spouštěcí akci (smrt, jiná schopnost atd.). Někteří šampioni mají více pasivních schopností (Bard, Ornn, Kassadin, Fizz), někteří zase pasivní schopnosti na svých běžných aktivovatelných schopnostech (Annie, Kassadin, Sona, Soraka).  Celkem je ve hře 572 základních schopností. Lze je rozdělit podle typu cíle, na nějž je kouzlo sesláno:  Schopnosti se šampion v průběhu zápasu učí. Na začátku začíná s jednou schopností a za nějakou chvíli, až nasbírá dostatek zkušeností, se může naučit další nebo stávající učinit silnější a obvykle s kratší přebíjecí dobou (postup do dalšího levelu). Utimátku se může obvykle naučit až v levelu 6 a vylepší ji nejdříve na levelu 11 a 16. Celkem lze získat 18 levelů, což odpovídá pěti úrovním každé z prvních tří aktivních schopností a třem úrovním ultimátky.  Je více šampionů s velmi podobnými schopnostmi:

Typy šampionů.

Zabiják.

Zabiják (Assassin) nebo také vrah je šampion, který vítězí v boji 1v1 napříč různými rolemi, a to vždy z relativní blízkosti. Jejich úkol je co nejrychleji zabít cíl. Kombinují použití jejich schopností a základních útoků a tím způsobují obrovské, leckdy i kombinované poškození. Mívají k dispozici nějaké kouzlo, které jim pomůže se nějak přiblížit k oběti (Katarina), zastřít se (Akali, Fizz) nebo se rychle teleportovat (Kassadin). Touto schopností, která jim pomůže se k nepříteli přiblížit, obvykle začínají (Nocturne, Akali).  Působí obrovské poškození, nejsou až tak křehcí jako obyčejní mágové a jsou velmi mobilní (Fizz, Camille, Katarina), zato jejich schopnosti vyžadují velmi dobré načasování, taktiku a souslednost. Bez dostatečného příjmu zlaťáků na nákup předmětů jsou v pozdější fázi hry (kdy tankové a mágové jsou na výši) nepoužitelní.  Assasini chodí obvykle na mid nebo do džungle, někdy na top.  Jsou silní proti mágům a střelcům, kteří jsou náchylní vůči jejich nárazovému poškození. Naopak jsou slabí proti tankům a bojovníkům, kteří jejich náraz poškození snadno ustojí.  Příklady assasinů: Akali, Ekko, Evelynn, Kayn, Zed.

Mág.

Mágové (Mage) způsobují ve hře největší magické poškození z týmu. Poškození způsobují na velkou vzdálenost výhradně svými schopnostmi s krátkou/středně dlouhou přebíjecí dobou. Jejich ultimátky mívají ničivý chrarakter, schopný zvrátit průběh hry, pokud jí vyvolávač dobře použije. Mimo magického poškození aplikují na protivníky omezující účinky jako umlčení, znehybnění a uzemnění, které jim slouží k provedení jejich tzv. "komb" – sousled po sobě jdoucích schopností, které zaručují téměř jistou smrt (Ryze, Lux,Veigar) v boji 1v1 a více.  Jejich schopnost působení obrovského nárazového poškození je vyvážena jejich křehkostí, nízkým zdravím a odolnostmi a absencí escapů. Místo toho mají jako sekundární schopnosti různých kouzel k dispozici štíty (Annie, Lux, Ryze, Kasssadin, Malzahar).  Mágové chodí obvykle na mid, s výjimkami jako podpora nebo na top/džungle.  Jsou silní proti bojovníkům a střelcům, ale jsou slabí proti tankům a zabijákům.  Příklady mágů: Lux, Swain, Ryze, Karthus, Aurelion Sol, Syndra, Malzahar.

Bojovník.

Bojovníci (Fighter) jsou šampioni, kteří tvoří jakýsi střed mezi odolností tanků a schopností působit poškození jako assasini. Pokud v týmu není tank, tak fighter obvykle začíná teamfight. Nemá takové zdraví jako tank, ale obvykle disponuje nějakou schopností, která ho dokáže zbavit se omezujících účinků (Gangplank), na chvíli se učinit nezaměřitelným (Fizz) nebo na do teamfightu přinést nějaké plošné poškození či omezující účinek (Aurelion Sol, Pantheon), díky kterému má v týmu pak větší výdrž. Někteří se udrží v boji déle kvůli jejich ultimátkám ve které se oživí nebo vyléčí či změní do jiné podoby, kdy mají více zdraví (Aatrox, Ekko, Shyvana, Swain). Někteří se dokáží rychle teleportovat mezi protivníky a zahájit tak teamfight, dorazit protivníka nebo zachránit spoluhráče (Pantheon, Twisted Fate, Shen)  Fighteři se objevují hlavně na topu a midu, v džungli či jako podpora.  Příklady typických bojovníků: Pantheon, Shyvana, Trundle, Shen, Gangplank, Mordekaiser, Yasuo.

Podpora.

Podpora (Support) je v League of Legends nejdůležitější role ve hře, která pomáhá celému týmu různými způsoby k vítězství. Jako jediná nemá za cíl mít co nejvíce zářezů, dokonce je to (s výjimkou) nežádoucí. Chodí totiž na bot spolu s ADC- střelcem, které právě potřebuje peníze na nákup předmětů do pozdější fáze hry.  Dobře zahraný support chrání své spoluhráče svým vlastním tělem, stoupá si před mířené střely, aby to ostatní nezabilo, i za cenu flashe a smrti. Dále je jeho důležitým úkolem tvořit vizi na mapě, protože vize tvoří základní kámen k cestě k vítězství. Nakupuje k tomu totemy, dalekozraké totemy a čočky k odstraňování nepřátelských totemů.  Vzhledem k očividnému dělení druhů podpor i podle Riotu, uveďme jejich členění:  Příklady typických healerů: Sona, Soraka, Karma, Nami, Lulu.  Příklady typických tankovitých podpor: Rakan, Alistar, Leona.  Příklady fighter supportů – Thresh, Blitzcrank, Pyke  Příklady mágů, používající-se jako podpory: Annie, Anivia, Brand, Lux.  Support je v počáteční fázi vždy na botu se svým ADC, o které se stará, protože samotné ADC je velmi křehké. Ve střední fázi hry přechází mezi lajnami, pokládá totemy, odstraňuje ty nepřátelské a pomáhá spoluhráčům (např. tím, že je jde vyhealovat, pomoct jim rozbít věž, zabít vlnu poskoků, jít zabít nějakého protivníka atd.)  V pozdní a velmi pozdní fázi hry se nachází vždy někde kolem celého teamfightu a stará se o všechny své spoluhráče. Zatímco se ostatní starají o působení největšího poškození a zabití, support jim v tom pomáhá omezujícími účinky, healováním nebo také působením (ne však smrtelného) poškození.  Podpora je dlouhodobě podceňovaná role, což dokládá i sám Riot a kompenzuje to třeba tím, že pokud vyvolávač jde hrát roli podpory, má na další hru zaručenou takovou pozici, kterou si zvolí. (pravidlo automatického doplnění)

Střelec.

Střelci (Marksman), ADC (attack damage carry) jsou vždy křehcí šampioni s útoky na dálku. V průběhu času jsou schopni působit obrovské poškození svými základními útoky a podporovat je svými schopnostmi poskytujícími např. zpomalení (Twitch, Miss Fortune) nebo jejich dorážení na obrovskou vzdálenost (Ashe, Caitlyn, Draven). Ve hře potřebují mít dostatek peněz na nákup předmětů, zvyšujících jejich šanci na kritický zásah, rychlost útoků a útočné poškození.  ADC mívají tzv. "escapy" – rychlé přesuny, teleportaci, přeskoky a odpálení a vyšší základní rychlost pohybu.  Ve hře chodí s výjimkami výhradně na "bot", a to spolu se "supportem - podporou"  Příklady ADC: Ashe, Caitlyn, Miss Fortune, Varus, Twitch, Tristana.

Tank.

Tank je označení pro šampiona, kterého nelze tak snadno zabít. Má mnoho zdraví, jeho vysokou regeneraci, schopnost potlačit omezující účinky a mívá navíc k dispozici štíty. Uděluje jen malé poškození, zato s nějakým omezujícím účinkem. Obvykle působí plošné poškození (Singed, Dr. Mundo, Leona). Nejsou obvykle mobilní, jejich hlavním úkolem je tzv. "potankovat" své spoluhráče; převést velkou část poškození na sebe, aby ostatní nebyli tak poškozováni. Obvykle tedy zahajují "teamfighty", kde vydrží celou dobu a kolem sebe protihráče plošně poškozují a omezují, aby je mohli ostatní (nebo i oni) zabít. Jejich ultimátky s nepříliš dlouhou přebíjecí dobou jim k tomu obvykle pomáhají; tedy například zajišťují odolnost proti omezujícím účinkům, zvětšují je, zvyšují jejich zdraví a jeho regeneraci nebo zajišťují krátkodobou nesmrtelnost.  Tankové chodí obvykle na top, někdy jako podpory nebo do džungle  Jsou silní proti zabijákům a mágům, protože dokáží pohltit jejich nárazové poškození, ale jsou slabí proti střelcům a bojovníkům.  Příklady tanků: Sion, Dr. Mundo, Rammus, Singed, Ornn, Tahm Kench, Zac.

Progaming.

League of Legends je dnes jednou z nejhranějších počítačových her v historii, aktivní hráčská základna světově dosahuje nad 32 miliónů (statistiky z října 2012), což je více než World of Warcraft v době svého největšího rozkvětu. Jelikož se jedná o hru se zaměřením na PvP (hráč vs hráč), poměrně brzy se vybudovala široká kompetetivní scéna. Díky podpoře od Riot Games, kteří pro sezónu 2 uvolnili 5 miliónů dolarů na ceny a aktivnímu zapojení všech velkých organizátorů lig a turnajů, je dnes League of Legends největším elektronickým sportem v historii.  Denní aktivita hráčů v roce 2013 vzrostla na neuvěřitelných 32 miliónů a počet registrovaných uživatelů je více než 70 miliónů. Což je téměř 5× víc než v roce 2011. Spolu s počtem hráčů se rozšiřuje i počet uživatelů na komunikačním kanálu reddit.com, která se přibližuje téměř k 500 000 uživatelů. Za rok 2013 Riot Games vydělalo víc jak půl miliardy dolarů.

Progaming ve světě.

Profesionální hráči jsou ve většině případů schopni se poměrně pohodlně uživit skrze aktivity spojené s hraním League of Legends. Ti nejlepší hráči jsou placeni organizacemi, které pak reprezentují. Mezi jejich další příjmy pak patří především výhry z turnajů a výnos ze streamování. Mezi nejznámější hráče na světě patří například Andy „Reginald“ Dinh, zakladatel jedné z nejúspěšnějších progamingových organizací zabývajících se LoL – TSM (Team Solo Mid), později se pak přidali i hráči z Asie jako například Liu „Westdoor“ Shu-Wei (ahq e-Sports Club) a Lee „Faker“ Sang-hyeok (SK Telecom T1).  Rozkvět progamingové LoL scény je možný také díky skvělé podpoře organizátorů turnajů. LoL nechybělo na žádné velké akci v posledních letech a z výsluní díky obrovské podpoře fanoušků vytlačilo i hlavní hvězdu elektronických sportů – Starcraft II. To je nejpatrněji vidět v Jižní Koreji, kde se v současnosti stalo League of Legends nejhranější hrou a získalo vlastní turnaj na korejské televizi OGN.  Popularita progamingu umožnila založení regionálních lig: NA LCS, EU LCS, LCK (Korea), LPL (Čína) a LMS (Taiwan), ve kterých se nejlepší týmy pravidelně střetávají jako v tradičních sportech. Na konci každé sezóny se střetávají nejlepší týmy z regionálních lig na světovém šampionátu ( World Championship/Worlds), kde poměří své síly a zjistí, kdo je nejlepším týmem na světě.

Světové týmy.

Jelikož je League of Legends rozděleno na regiony (pouze na velkých turnajích- Worlds, MSI, IEM) se společně utkají hráči z celého světa), je někdy tedy velice obtížné poměřovat relativní sílu a kvalitu jednotlivých celků. Následující týmy však patří/patřily ke špičce ve svých regionech. Postavení regionů se často mění, ale již od sezóny 3, tedy od roku 2013 dominují světové scéně týmy korejské ligy LCK.  Severní Amerika (NA LCS)  Evropa (LEC)  Jižní Korea (LCK)  Taiwan (LMS)  Čína (LPL)

League of Legends (česky "Liga Legend", zkráceně LoL) je počítačová hra žánru multiplayer online battle arena (MOBA). Vývojářem i hlavním distributorem je společnost Riot Games. Hra je určena pro operační systémy Android, macOS a Windows. Inspirována byla módem Defense of the Ancients (DotA) hry společnosti Blizzard Entertainment. Byla oznámena dne 7. října 2008 a spuštěna 27. října 2009.

League of Legends (kurz: LoL oder einfach League) ist ein von Riot Games entwickeltes Computerspiel, das am 27. Oktober 2009 für Windows und macOS veröffentlicht wurde. Es erschien als Free-to-play-MOBA. Das Spiel wurde 2016 von ca. 100 Millionen Spielern monatlich gespielt.


Historie.

Klub původně pocházel z Hradce Králové (odtud původní název "Lev Hradec Králové"). Ke stěhování na Slovensko došlo poté, co Český svaz ledního hokeje zamítl žádost mužstva o povolení účasti v Kontinentální hokejové lize. Všechno skončilo na rozhodnutí představenstva soutěže, že Lev hrát KHL nebude. Největším kandidátem na post trenéra byl Miloslav Hořava. Po rozhodnutí o neúčasti HC Lev v KHL se stal volným trenérem a v říjnu 2010 přijal angažmá v klubu Sparta Praha. Jeho asistentem se stal Radim Rulík, který s ním v této funkci měl spolupracovat již v týmu HC Lev.  V říjnu 2010 Slovenský svaz ledního hokeje přijal HC Lev Poprad za svého řádného člena, čímž se pro HC Lev otevřela nová možnost hrát v sezóně 2011/12 KHL. HC Lev následně podal novou přihlášku do Kontinentální hokejové ligy pro sezónu 2011/12. Prezident KHL Alexander Medveděv tuto skutečnost v únoru 2011 potvrdil a zároveň doplnil, že HC Lev Poprad je jediným kandidátem na rozšíření soutěže pro sezónu 2011/12. Přihlášku do další kontinentální soutěže, mládežnické MHL, podal celek Tatranskí vlci Poprad, který byl v roce 2012 mládežnickým týmem HC Lev.

V Praze.

Od začátku roku 2012 se začaly objevovat zprávy o tom, že by se KHL přesouvala z Popradu do Prahy. Stěhování se začalo brát vážně až tehdy, kdy klubové vedení v polovině ledna vydalo oficiální prohlášení, že klub sídlí nově v Praze. V březnu 2012 Český svaz ledního hokeje přijal HC Lev Praha za svého řádného člena, čímž se klub definitivně přestěhoval do hlavního města České republiky.  První sezónu v Praze měl Lev hrát původně v libeňské O areně, ale poté, co se vedení klubu nedohodlo s majiteli libeňské arény, hrají Pražští Lvi nakonec v holešovické Tipsport areně a v O2 aréně pouze zápasy nejvíce divácky zajímavé.  Tým se hned při své premiéře dostal do play-off, ale po prohře s CSKA Moskva jejich sezóna 2012/13 skončila. Ve své druhé sezóně byl klub ještě mnohem úspěšnější, když se dostal až do finále play-off, kde podlehl Metallurgu Magnitogorsk 4:3 na zápasy.

Vlastník.

Klub vlastnila a provozovala společnost HC LEV, a.s. (IČO 24214892). Společnost vznikla v únoru 2012 a jejím zakladatelem a jediným akcionářem byla společnost ČKD GROUP, a.s. (jejímž jediným akcionářem byla společnost ČKD ASSET, a.s. V září 2012 společnost HC LEV koupila společnost SPORTOVNÍ HOLDING PRAHA, a.s. V období 3. února 2012 - 30. dubna 2013 měla společnost HC LEV tržby ve výši 494 mil. Kč a náklady ve výši 698 mil. Kč.

Přehled ligové účasti.

Zdroj:  Zdroj:

HC Lev Praha (celým názvem: Hockey Club Lev Praha) byl český klub ledního hokeje, který sídlil v pražské Bubenči. Klub původně sídlil jednu sezonu ve slovenském Popradě. V roce 2012 byl klub přestěhován do Prahy, kde fakticky ale vznikl nový klub HC Lev Praha. Kari Jalonen tým převzal 10. října 2013 po hlavním trenérovi Václavu Sýkorovi, který z rodinných důvodů požádal o uvolnění z funkce hlavního kouče.

Der HC Lev Prag () war ein 2010 als "HC Lev Hradec Králové" gegründeter Eishockeyklub, der kurz nach seiner Gründung in die slowakische Stadt Poprad übersiedelte. Zur Saison 2011/12 nahm der Klub den Spielbetrieb in der Kontinentalen Hockey-Liga auf. Im Frühjahr 2012 wurde der Klub von Poprad in die tschechische Hauptstadt Prag übersiedelt. In der Saison 2013/14 gewann der Verein in der KHL die Vizemeisterschaft. Anschließend musste sich der Verein jedoch wegen finanzieller Probleme aus der Liga zurückziehen. Die Heimspiele des Klubs wurden in der Tipsport Arena ausgetragen.


Zvláštnosti chovu holubů.

Holubářství se od jiných zootechnických oborů liší především tím, že chov holubů zůstal převážně amatérskou činností provozovanou v drobnochovech. Přestože existují i specializované holubí farmy pro užitkový chov, holubářství se nikdy nestalo průmyslovým odvětvím, jako drůbežnictví. Z tohoto důvodu proto neexistuje žádný výzkumný ústav holubářský a zootechnický výzkum chovu holubů je jen okrajovou záležitostí. V současnosti je nejčastějším důvodem chovu holubů je koníček, jedná se o hobby chovy.  Holubi totiž jsou, na rozdíl od hrabavé a vodní drůbeže, ptáci monogamní a ptáci krmiví. K odchovu holoubat jsou potřeba oba rodiče, holub i holubice, při sezení na hnízdě se totiž střídají. Holoubata jsou po vylíhnutí závislá na krmení výměškem volete rodičů, tzv. holubím mlékem. Proto se u holubů nedá použít žádná z metod intenzifikace produkce, jako je harémový způsob chovu s větším počtem samic a minimálním nutným počtem samců, či umělá inseminace, v úvahu nepřipadá ani umělé líhnutí a odchov holoubat. Produkce na jednoho dospělého holuba je proto velmi malá, maximálně 7–10 holoubat za rok.

Historie holubářství.

Holub domácí patří mezi nejstarší domestikovaná zvířata. K jeho spříznění s člověkem došlo již před 6000 lety a to v domestikačním centru v Mezopotámii a Přední Asii, zvláště na východním pobřeží Středozemního moře a kolem Perského zálivu. Holubům vyhovoval rozvoj zemědělství, přiživovali se totiž na zrnu. Divocí holubi také začali hnízdit na budovách, především na chrámových stavbách, které jim nahrazovaly skalní výklenky a útesy. Z počátku byli holubi posvátným, kultovním nebo obětním zvířetem. Člověk se brzy naučil vybírat vejce a holoubata z hnízd, začal holubům cíleně nabízet prostory k hnízdění a holub domácí se stal zvířetem užitkovým.  Nejstarší zprávy o již domestikovaných holubech pochází z doby asi 3200 př. n. l. V Egyptě byl holub chován dříve než kur. Z Egypta se dostal na fénických lodích na Apeninský poloostrov, oblíbený byl chov holubů ve Starověkém Řecku a Římu. Holubářství se postupně rozšířilo i na sever do zemí Střední Evropy a na východ přes Persii do Indie a Číny. O chovu holubů v těchto zemích je však jen velmi málo zpráv, holubi tam byli chováni v islámských mešitách a v palácích. Do Střední Evropy se chov holubů dostal v 6. století našeho letopočtu.  Ve středověku se holubi chovali především v klášterech. Rozvoj holubářství nastal v 16. století v Holandsku a Belgii, odkud se cílený chov holubů šířil do Anglie, Francie a Německa a dále do Českých zemí. O historii holubářství v Česku jsou jen kusé zprávy. V minulosti zde existovaly holubářské cechy, z nichž ty poslední ve Vamberku a v Třebechovicích, zanikly v roce 1848. První česká kniha věnovaná chovu holubů je monografie "Holubářství v Čechách", jejímž autorem byl František Špatný a která vyšla v Praze v roce 1862. V té době už byly položeny základy většiny dnešních plemen a za posledních století se hlavní plemena ve svých základních znacích prakticky nezměnila. První česká výstava holubů byla pořádána v Radotíně a to v roce 1894. Nejstarší spolek chovatelů holubů byl založen v Mělníce v roce 1897 a první sportovní holubářský klub byl založen v Praze v roce 1903. Následovalo založení dalších klubů v Chocni v roce 1908 a v Jihlavě a Litomyšli v roce 1910, v roce 1912 vznikl v Praze klub chovatelů pražských rejdičů krátkozobých. Pražský sportovní holubářský spolek postupně získával na důležitosti a v roce 1908 byl přejmenován na Klub pěstitelů holubů v Království českém, následně v roce 1913 na Zemský klub pěstitelů holubů a po roce 1918 na Klub československých holubů. Stal se tak vedoucí organizací a na jeho popud byl v roce 1922 ustaven Československý svaz spolků holubářských se sídlem v Praze. Další kluby specializované na chov určitých plemen vznikaly během První republiky i po druhé světové válce. V roce 1857 zastřešil chov holubů Československý svaz chovatelů drobného hospodářského zvířectva, který byl v roce 1969 rozdělen a jeho pokračovatelem v Česku se stal Český svaz chovatelů, který organizuje chov holubů dodnes.  Poštovní holubářství bylo organizováno poněkud odlišně. První spolek poštovních holubářů vznikl již v roce 1874 a od roku 1922 bylo poštovní holubářství vedeno Československým svazem spolků pěstitelů poštovních holubů. Ten byl v roce 1952 včleněn do Svazarmu a teprve od roku 1960 jsou i kluby poštovních holubů zastřešeny stejnou organizací jako holubi okrasní a užitkoví, tzn. Českým svazem chovatelů.

Chov holubů podle účelu chovu.

Užitkový chov.

Užitkový chov holubů je chov cílený na masnou produkci, tzn. produkci jatečných holoubat. Holubi používají v užitkovém chovu musí být plodní a schopní sami odchovat holoubata. Ta se vybírají z hnízd ve věku asi 28 dní, kdy už mají téměř velikost rodičů, ale ještě nelétají. V kuchyni se zpracovávají také starší, brakovaní holubi. Podle organizace se užitkový chov dělí na extenzivní a intenzivní.  V extenzivním užitkovém chovu létají holubi volně a po většinu roku si potravu hledají sami na polích, tzv. polaří. Chovatel jim poskytuje místo k hnízdění, holubník, a přikrmuje je během zimy či v omezené míře i v době odchovu holoubat. Tento způsob chovu je velmi levný a v minulosti byl cenným zdrojem masa v době, kdy ho jinak byl nedostatek, zejména na jaře. Nevýhodou je malá hmotnost takto produkovaných holoubat. Užitkoví polaři polního typu dorůstají hmotnosti kolem 300 g a jatečně upravené holoubě má asi jen 200 g.  Pro tento způsob chovu se hodí bezrousá plemena ze skupiny tzv. barevných holubů, jako je bezrousá česká čejka či česká lyska, hýl, ledňák, norimberský skřivan, slezský barevnohlávek, z plemen voláčů český voláč sivý, moravský morák nebo moravský bělohlávek, ze skupiny užitkových holubů prácheňský káník či koburský skřivan, z bradavičnatých plemen moravská bagdeta a poštovní holub. Tento způsob chovu v současnosti upadá do pozadí a je nahrazován chovem okrasným. Kvůli stále rozšířenějšímu chovu holubů ve voliérách se jejich schopnost letu a polaření ztrácí.  V intenzivním užitkovém chovu není ideálem polařící, samostatný holub, ale holub co největší hmotnosti, který dává velká, zmasilá holoubata. Čistá hmotnost oškubaného a vykuchaného holouběte masných plemen holubů se pohybuje kolem 450 g. Takto těžcí holubi už nelétají dobře a polařit nemohou, je nutné jejich plné krmení chovatelem. Létavost holubů je v intenzivních chovech dále omezována, protože již přináší jen zbytečný výdej energie a tím větší spotřebu krmiva. Holubi se proto chovají v uzavřených chovech, bez volného výletu ven, a to buď ve voliérách, halách či v klecích.  Pro produkci holubích brojlerů se používají velká těžká plemena, jako je kalifornský holub, texan, užitkový king a jejich kříženci, u kterých se využívá heterózní efekt. Velkochovy užitkových holubů se nacházejí především v zámoří a v jihovýchodní Evropě, například v Maďarsku.

Užitkovo-okrasný chov.

Užitkovo-okrasný chov kombinuje chov pro produkci masa s hobby chovem holubů kvůli jejich vzhledu. V České republice je to nejčastější zaměření chovu holubů vůbec. Obvykle převažuje důraz na exteriér zvířat a užitkovost, měřená jejich plodností, se nesleduje a proto se spíše vytrácí. V užitkově-okrasném chovu jsou držena jak menší, polařící plemena ze skupiny nerousných barevných holubů a bubláků a bradavičnatá plemena, tak i plemena těžší až těžká, která se již musí více přikrmovat a krmit. Mezi již méně létavá plemena vhodná do těchto chovů patří moravský pštros, benešovský holub, rys, modenka a modena. V úvahu připadají též plemena volatá, český stavák, slovenský, hesenský a slezský voláč, moravský morák, moravský voláč či český voláč sivý.

Okrasné holubářství.

Okrasné holubářství se zaměřuje na šlechtění exteriérových zvláštností jednotlivých plemen, ať již se jedná o tvar těla, rozvoj ozobí či pernatých ozdob holubů či kresbu, barvu a lesk opeření. V okrasném holubářství již užitkovost holubů a ekonomika jejich chovu nemá žádný význam. Je to výhradně hobby chov, jehož cílem je předvedení exteriérově vynikajícího jedince na výstavě holubů.  V okrasném chovu lze chovat jakékoliv plemeno. Existují však plemena výhradně okrasná, která se již nedokáží uplatnit v žádném jiném způsobu chovu. Rozvoj extrémních znaků exteriéru s sebou totiž přináší ztrátu vitality, plodnosti či schopnosti odchovu holoubat. U mnoha okrasných plemen se při odchovu mláďat používají chůvky jiných plemen a jejich chov může být pracovně i finančně značně náročný.  Mezi okrasná plemena patří rousná barevná plemena a rousní bubláci, všechna plemena strukturová, jako je pávík a kudrnáč, rackové, z bradavičnatých plemen indián a norimberská bagdeta, vysokonozí voláči, někteří krátkozobí rejdiči, ze skupiny užitkových holubů maďarský obr a ze skupiny slepičáků maltézský a vídeňský slepičák a výstavní king.

Sportovní holubářství.

Cílem sportovního chovu je získání holubů s vynikajícími letovými, vytrvalostními či akrobatickými schopnostmi. V minulosti byl rozšířenější než dnes. Schopnost letu je holubům vrozená a rozvíjí se cíleným tréninkem. Mezi typická sportovní plemena patří rejdiči, ale mezi nimi je v dnešní době už značné množství plemen, která jsou výhradně okrasná nebo jsou v okrasných chovech držena, takže jejich letové schopnosti se vytratily. Kromě rejdičů se k letovému sportu používali také rackové i modenky. Zvláštní, hravý způsob letu je vlastní také stavákům a kruhovým tleskačům.  Podle způsobu letu se rejdiči dělí na rejdiče vytrvalostní, kteří jsou šlechtěni k co nejdelšímu letu, na vysokoletce, u kterých se hodnotí dosažená výška letu a na sloupové rejdiče, u kterých je žádoucí let kolmo vzhůru. Leteckou akrobacii předvádí váliví rejdiči, kteří v letu předvádějí opakované přemety vzad. U tleskačů se cení hlasité pleskání křídly, dále jsou plemena, pro které jsou charakteristické prudké obraty, let ve strmé spirále nebo prudký start v hejnu následovaný náhlým a společným návratem hejna zpět do holubníku. Někteří rejdiči létají v hejnu, jiní jsou sóloví a jejich let se posuzuje individuálně.  Chov sportovních holubů je poněkud odlišný od chovu holubů užitkových či okrasných. Holubník by měl mít aspoň tři zvláštní oddělení. V jednom hnízdí vybrané páry chovných holubů a toto oddělení je identické s běžným komorovým holubníkem s voliérou. Ve zbývajících odděleních nejsou krbce pro hnízdění, zato je zde speciálně konstruovaný výlet, který umožňuje volný návrat holubů do holubníku, ale k vypuštění potřebují chovatele. Jedno oddělení je pro mladé holuby, výletky, a druhé pro závodní hejno. Obě hejna trénují odděleně. K tréninku se holubi vypouštějí pravidelně z holubníku, ale jen na omezenou dobu. Závodní rejdiči létají rádi, a čím déle nejsou vypuštěni, tím déle létají. Zároveň musí však být letový režim naplánovaný tak, aby holubi získali dostatečnou kondici. Let může být předčasně ukončen použitím tzv. droppera, nejčastěji se používá bílý pávík. Přítomnost nelétajícího holuba před vstupem do holubníku přiměje k usednutí i létající hejno. Návrat do holubníku je urychlován též vypouštěním hladových holubů a jejich krmením až po proletu.  Výkony sportovních rejdičů se hodnotí na speciálních závodech.

Poštovní holubářství.

Poštovní holubářství je značně rozšířený směr chovu holubů. Rozvíjí jak orientační vlastnosti holubů, tak jejich rychlost a vytrvalost. Poštovní holubářství dneška je čistě sportovní disciplínou. Poštovní holubářství se také do značné míry liší organizačně i způsobem chovu od práce jiných holubářů. Bývá proto často vyčleňováno samostatně a má i své samostatné svazy.  V dávné i nedávné minulosti byla pro přenos zpráv využívaná různá plemena holubů včetně jejich bezplemenných příbuzných. V novověku byla hojně používaná tzv. bradavičnatá plemena, protože se soudilo, že ozobí je centrem orientačních vlastností holubů. V 19. století byl vyšlechtěn dnešní poštovní holub, a to křížením polních holubů, bradavičnatých plemen jako je dragoun, kariér a bagdety, atverpského a lutyšského racka, rejdiče cumulet a dalších plemen. Centrem šlechtění byla Belgie a Anglie. Poštovní holub současného typu je ryze sportovní plemeno, šlechtěné čistě nebo ze značné míry pro výkon. Průměrná rychlost letu poštovních holubů je 60–125 km/h.  Poštovní holubi mají, podobně jako holubi sportovní, též holubník rozdělený na více částí. Výlety umožňují oddělení výletu a vletu do holubníku. Mohou být konstruované i tak, že obsahují signalizační zařízení pro upozornění holubáře na přílet závodícího holuba. Kvůli závodní sezóně se hnízdění poštovních holubů ukončuje nejpozději v srpnu. Přes zimu jsou páry oddělené, takže se na jaře holubi rychle spáří a zahnízdí. V chovu poštovních holubů se praktikuje též podsazování vajec či výměna mláďat, nebo jsou partneři v páru oddělováni v tzv. vdovském či polovdovském systému.  Holubi jsou vypouštěni k proletu zpravidla 2x denně. Výletci si nejprve zvykají na přepravní koš a asi v roce života jsou poprvé vypouštěni, nejprve na vzdálenosti jednoho kilometru, postupně na vzdálenost větší. Mezi jednotlivými lety je týdenní přestávka. Opravdový výcvik poštovního holuba začíná až v jeho druhém roce. Holubi trénují návrat ze vzdálenosti nejprve 20, pak 60 kilometrů. První závody jsou na 260 km, pak následují závody na 450 km. Tato délka je přiměřená pro holuby dvouleté. Na 600 km závodí holubi tříletí a starší, trénovaní holubi mohou létat ještě dále. Na vzdálenosti delší než 1000 km se obvykle nezávodí, protože delší trasu holub nedokáže uletět během jednoho dne a většina holubů vypuštěných na delší vzdálenosti se ztratí.  Při závodech se výkony holubů hodnotí bodovým systémem. Pořadí se neposuzuje individuálně, ale skupinově, první místo získá holub, který se umístil mezi 2 % nejlepších ze všech nasazených holubů, druhé místo obsazují 2–4 % nejlepších ptáků. Do výkonností karty holuba se evidují všechny tzv. vítězné kilometry, nalétané v závodech, kde se holub umístil mezi 20 % nejrychlejších holubů.

Holubářství je nauka a umění chovu holuba domácího. Je to obor zemědělské výroby, jejímž produktem je zejména holubí maso, užitkové zaměření holubářství je základním a nejstarším chovatelským směrem holubářství. Již od poloviny 20. století v Česku postupně nad užitkovým chovem převažuje okrasný chov holubů, zaměřený na šlechtění exteriérových zvláštností jednotlivých holubích plemen. V okrasném holubářství se již nesleduje užitek ani ekonomika chovu, a jedná se o chov ze záliby. Zvláštním zaměřením hobby chovu holubů je sportovně letový směr, kde je cílem chovu získat ptáky vyznačující se zvláštním způsobem letu, ať se jedná o výjimečnou vytrvalost, dosahování značných výšek letu nebo o letovou akrobacii. Úzké zaměření má poštovní holubářství. Chov holubů pro přenášení zpráv byl po tisíce let činností s velkým praktickým významem, v současnosti je holubí pošta nahrazena technikou a poštovní holubářství se stalo sportovní disciplínou.

Als Taubenzucht bezeichnet man die kommerziell oder hobbymäßig betriebene Aufzucht von Haustauben. Da ein Taubenhaus in der Regel sehr kostspielig ist, teilen sich meist mehrere Taubenzüchter gemeinsam ein solches.


Život.

Kristýna Magdalena se narodila v Nyköpingu ve Švédsku, odkud se rodiče odstěhovali až v roce 1618, tři roky po svatbě. V roce 1622 se rodina vrátila zpět do Švédska, aby se vyhnuli Třicetileté válce. Kristýna Magdalena byla popisována jako "poněkud hezká a příjemná žena" a údajně se přátelila s královnou Marií Eleonorou Braniborskou. V roce 1631 doprovázela Marii Eleonoru ke králi do Německa a vrátila se s ní do Švédska v roce 1633. Toho roku proběhla neúspěšná jednání o jejím sňatku s Bernardem Sasko-Výmarským.  Po matčině smrti v roce 1638 požádal Kristýnu švédský parlament, aby se podílela na vzdělávání dcery Marie Eleonory, budoucí královny Kristýny. Souhlasila a tuto činnost vykonávala až do svého sňatku v roce 1642.  Jednání o jejím sňatku začala v roce 1637 a v roce 1641 zahrnovala "mladého a bohatého markýze z Huntly". Toho roku Švédsko navštívil budoucí markrabě Fridrich VI. Bádensko-Durlašský. Poté, co se spřátelil s jejím bratrem, byl přijat jako její nápadník.  Svatba, která se konala ve Stockholmu, byla odložena na 30. listopadu 1642 poté, co před jejich určeným datem svatby 26. listopadu vypukl na plese požár. Její manžel požádal o místo ve švédské armádě, ale švédská armáda nechtěla zaměstnávat zahraniční prince, a proto se manželé přestěhovali do Německa.  V roce 1654 se její bratr stal švédským králem a v roce 1656 jí udělil panství Kutzenhausen, které jí poskytlo příjmy. Kristýna Magdalena se stala bádensko-durlašskou markraběnkou, když se její manžel stal v roce 1659 markrabětem.  V Německu byla svými současníky dobře posouzena a popsána jako "vynikající" osobnost. Kristýna Magdalena zemřela 14. srpna 1662.

Potomci.

Všichni švédští králové od Adolfa Fridricha po Karla XIII. patří mezi potomky Kristýny Magdaleny. Za dvacet let manželství se manželům narodilo osm dětíː

Kristýna Magdalena Falcko-Zweibrückenská (27. května 1616, Nyköping – 14. srpna 1662, hrad Carlsburg) z rodu Wittelsbachů byla bádensko-durlašskou markraběnkou. Narodila se jako nejstarší dcera Kazimíra Falcko-Zweibrückenského a princezny Kateřiny Švédské (matka byla vnučkou Gustava I. Vasy, což z Kristýny dělá spojnici mezi Vasovci a později ve Švédsku vládnoucími dynastiemi Holstein-Gottorp a Bernadotte). Kristýniným bratrem byl budoucí švédský král Karel I. Gustav, princezna se narodila i vyrůstala ve Švédsku.

Christine Magdalena von Pfalz-Zweibrücken-Kleeburg (* 27. Mai 1616 in Nyköping; † 14. August 1662 im Schloss Karlsburg) war eine Pfalzgräfin von Zweibrücken-Kleeburg und durch Heirat Markgräfin von Baden-Durlach.


Příklady efektu primingu.

Ve chvíli, kdy je člověk vystaven určité situaci, se v jeho mozku aktivuje určité schéma – s větší pravděpodobností to je takové schéma, které se vyskytlo nedávno, nebo bylo již v minulosti použito. Tento model vychází z premisy, že mysl člověka automaticky spustí při kontaktu s konkrétním podnětem určité asociace.  Běžným příkladem primingu je fenomén „červeného auta“, podle kterého člověk, který si koupí červené auto, najednou vidí auta této barvy všude. Publikace "Vybrané pojmy ze sociální psychologie" uvádí jako další příklad následující situaci: "Honza jde po ulici a všimne si, že na lavičce u tramvajové zastávky leží jakýsi muž. Ráno viděl v televizi reportáž o tom, že jistý nemocný muž omdlel, a bez povšimnutí a pomoci kolemjdoucích ležel na ulici. Lidé jej považovali za 'bezdomovce válejícího se na chodníku'. Honza si pomyslí: 'Nestalo se tomuto muži něco podobného? Není nemocný? Neomdlel?' Zhlédnutí televizního pořadu na téma lhostejnosti způsobilo přednastavení Honzy určitým směrem. Příslušné schéma se pak snadněji aktivovalo.

Základní typy primingu.

Obsahový priming (content priming).

K obsahovému primingu podle autorů Janiszewskiho a Wyera dochází, když vnímání určité informace učiní mentální reprezentaci takové informace či obsahu lépe přístupnou. Větší míra přístupnosti obsahu zvyšuje pravděpodobnost, že daný obsah ovlivní pozdější reakce, názor či volby člověka. Rozlišují se následující typy obsahového primingu (jinými slovy typy asociací, které lze následně měřit): sémantický priming, afektivní priming a behaviorální (konativní) priming.  Sémantický priming označuje mechanismus, který ovlivňuje vizuální či akustickou identifikaci slov. V procesu přímého sémantického primingu se jedná se o asociace primárních symbolů s konkrétní věcí; u nepřímého sémantického primingu pak jde o asociaci sekundárních symbolů. Vedle oboru psychologie jsou oba tyto typy sémantického primingu zkoumány také v oblasti reklamy (některé studie například ukazují, že sémantický priming má vliv na spotřebitelské hodnocení produktů a jejich výběr).  Příkladem sémantického primingu je studie K. A. Brauna, který pomocí propagačních materiálů dokázal ovlivnit zkušenost skupiny lidí. Braun podal respondentům svého výzkumu k ochutnání pomerančový džus nízké kvality a následně jim předložil propagační materiály dané nápojové značky, které je vyzývaly k tomu, aby si představili příjemný prožitek z požití džusu. Kombinace ochutnávky s propagačními materiály měla za následek, že dotázaní následně ohodnotili džus pozitivněji. Častý příklad nepřímého sémantického primingu je využití konkrétních barev pro ovlivnění chování jedince (kupříkladu při tvorbě webových stránek služby nebo produktu využití konkrétních barev navozujících pocit bezpečí a klidu).  Afektivní priming označuje situaci, kdy je emoce zachycena v paměťovém uzlu, a myšlenky, víra, cíle a konání člověka, které tuto emoci provázely, zůstávají s touto emocí asociovány i v budoucnu. Tímto způsobem mohou emoce určit vnímání obsahu a naopak. Afektivní priming je popisován jako procedurální varianta sémantického primingu.  Například v případě agrese může jít o evokování hostilních schémat. „Když například sledujeme film prezentující agresi, evokovaná hostilní schémata mohou způsobit, že neutrální chování jiné osoby v naší přítomnosti během filmu, bezprostředně po něm, nebo v době, když budeme o něm uvažovat, budeme interpretovat jako nepřátelská.“  Behaviorální (konativní) priming vychází z předpokladu, že konkrétní druhy fyzického jednání či aktivity mohou ovlivnit postoj člověka a jeho jednání. To, co člověku aktivita asociuje, se v jeho mysli ukládá do sémantické sítě jako určitý koncept (například běhání tímto způsobem asociuje svobodu, rychlost, mobilitu). V mysli člověka tak dochází k aktivaci určitého schématu, které může mít za následek behaviorální změnu, nejčastěji takové chování, které je konzistentní s obsahem tohoto schématu.  Přímý behaviorální priming se může projevovat napodobením konkrétní aktivity, kterou člověk pozoruje (například změna výrazu obličeje nebo pohybu těla, či – v oblasti marketingu – konzumního chování).

Kognitivní priming.

Ke kognitivnímu primingu dochází, pokud zpřístupnění konkrétního kognitivního procesu zvýší pravděpodobnost, že aktér tento proces využije ve svém následujícím konání. Kognitivní proces je zde definován jako mentální akt, který má za následek manipulaci, změnu či reorganizaci obsahu. Příkladem tohoto typu primingu je využití tučného písma na webové stránce. Zvýrazněné pasáže totiž lidské oko snadněji zaznamená.

Priming v marketingu.

Znalost efektu primingu mohou využít i tvůrci reklamy, například k tomu, aby publiku doručovali taková sdělení, která lépe odpovídají jejich potřebám. Recipienti reklamních sdělení pak zase mohou znalost primingu využít k tomu, aby se bránili manipulaci.

Priming v mediální komunikaci.

V této oblasti priming označuje proces, při kterém média věnují pozornost některým událostem a jiné ve své agendě vynechávají, čímž ovlivňují kritéria, pomocí nichž příjemci dané události reálně hodnotí. Jedná se o jednu z hypotéz účinků médií, která je úzce spjatá s agenda settingem, neboli procesem mediálního nastolování agendy ve veřejném diskurzu.  Důsledek mediálního primingu se projevuje v ovlivnění formování postojů příjemce k zobrazovanému tématu. Teorie účinků médií říká, že zatímco agenda setting určuje, o čem mají příjemci přemýšlet (tedy mediální agenda nastoluje veřejnou agendu), priming ovlivňuje, jakým způsobem příjemci o daných tématech přemýšlí – například z hlediska jejich důležitosti.

Priming označuje kognitivní proces, při kterém podnět z dřívějška ovlivňuje pozdější chování a myšlení jedince, například to, jak později vnímá podobný podnět. Jedná se o příklad automatického uvažování a v mysli člověka k němu dochází neúmyslně a bezděčně.

Der Begriff Priming bzw. Bahnung bezeichnet in der Psychologie die Beeinflussung der Verarbeitung (Kognition) eines Reizes. In den meisten Fällen hat ein vorangegangener Reiz implizite Gedächtnisinhalte aktiviert. Die Verknüpfung des Reizes mit speziellen Assoziationen im Gedächtnis, aufgrund von Vorerfahrungen geschieht häufig und zum allergrößten Teil unbewusst.


Život.

Dětství a vzdělání.

Narodil se v Kolíně, ale dětství strávil v Poděbradech kde se poprvé seznámil se syny generála Josefa Mašína, Ctiradem a Josefem. Po válce se vyučil strojním zámečníkem, pak studoval strojní průmyslovku v Kolíně. V roce 1952 nastoupil vojenskou službu a byl zařazen na Vojenskou akademii v Martině.

Po únoru 1948.

Po únoru 1948 se s nimi účastnil organizace i provádění záškodnických akcí namířených proti komunistickému režimu. Nejprve šlo o drobné sabotáže jako zapalování polí a rozbíjení Stalinových portrétů. K rozhodnému obratu došlo po květnu 1949, kdy režim začal popravovat z politických důvodů i studenty právnické fakulty, kteří jako Milan Paumer a rodina Mašínů sdíleli antifašistické a tedy i antitotalitní myšlení a šířili Masarykovy ideály (Boris Kovaříček, Josef Hruška a Karel Bacílek ml. nar.25.3. 1920, popraveni na Pankráci v časných ranních hodinách 24.5. 1949, Veleslav Wahl zatčen 12.9.1949, popraven 16.6. 1950). V roce 1951 skupina, ve snaze získat zbraně, přepadla služebny SNB v Chlumci nad Cidlinou a Čelákovicích, při čemž byli zavražděni dva příslušníci SNB, z toho jeden zcela bezcitným způsobem - svázanému a omámenému mu Ctirad Mašín podřízl hrdlo skautským nožem. O rok později byl při přepadení vozu vezoucího výplaty do Kovolisu Hedvikov zabit účetní podniku Kovolis Josef Rošický. Této akce se však on sám osobně nezúčastnil.

Útěk na Západ.

Začátkem října 1953 se skupina rozhodla odejít na Západ. V té době vykonával základní vojenskou službu ve slovenském Martině, ale byl kontaktován a v Poděbradech se k pětičlenně skupině přidal.  Po dramatickém, 29 dnů trvajícím útěku přes Východní Německo se jemu a bratrům Mašínům podařilo dostat do amerického sektoru Berlína. Dva členové skupiny, Zbyněk Janata a Václav Švéda, byli po těžkém zranění dopadeni, poté vydáni do Československa a popraveni. Milan Paumer byl při útěku postřelen do břicha.

V emigraci.

Po příchodu do USA vstoupil do americké armády; v rámci služby byl vyslán do Koreje. Po vypršení pětiletého závazku se usadil na Floridě, kde pracoval jako údržbář, dělník v leteckých opravnách a taxikář. Do důchodu odešel v roce 1998 jako majitel taxislužby.

Návrat do Česka.

V roce 2001 se vrátil do ČR, kde se aktivně účastnil politického dění. Od roku 2004 byl členem Konzervativní strany, za kterou v roce 2004 kandidoval na poslance do Evropského parlamentu. V krajských volbách v roce 2008 neúspěšně kandidoval ve Středočeském kraji na kandidátní listině Konzervativní koalice.  Byl čestným členem Konfederace politických vězňů České republiky, skautského oddílu – 53. středisko bratří Mašínů a také patronem občanského sdružení Mladá pravice.  Zemřel náhle 22. července 2010 v Praze. Jeho pohřbu v poděbradském divadle se zúčastnila řada převážně pravicových politiků, včetně premiéra Nečase, který Paumerovu odbojovou (antikomunistickou) činnost verbálně ocenil.

Vyznamenání a kritika.

Dne 4. března 2008 mu Mirek Topolánek udělil čestnou plaketu předsedy vlády České republiky.  Mezi časté argumenty odpůrců patří zejména diskutabilní morální ospravedlněnost činů skupiny, ke které Paumer patřil, a zda jejich činy namísto zvýšení veřejného odporu k režimu naopak nenapomáhaly k jeho propagaci a nutnosti "tvrdé ruky". Z činů "třetího odboje" se totiž dala velice jednoduše utvořit živná půda pro komunistickou propagandu.  Epizoda Strach z kontroverzního seriálu Třicet případů majora Zemana je volně inspirována přepadením služebny SNB v Čelákovicích, na němž se Paumer podílel. Při tomto přepadení Ctirad Mašín podřezal omámeného strážmistra Jaroslava Honzátka.

Milan Paumer (7. dubna 1931 Kolín – 22. července 2010 Praha) byl člen antikomunistické odbojové skupiny bratří Mašínů, s níž v roce 1953 utekl z Československa přes Východní Německo do Západního Berlína, aby v USA vstoupili do armády a připravili se na výsadek zpět do Československa. Během útěku z Československa zavraždili členové skupiny sedm policistů a pokladníka. Z původně pětičlenné skupiny se do Západního Berlína dostali jen bratři Mašínovi a Milan Paumer, další dva členové skupiny Václav Švéda a Zbyněk Janata byli během útěku v NDR zraněni, zadrženi a předáni do Československé republiky, kde byli později popraveni. Působení skupiny je historiky i českou veřejností považováno za kontroverzní, přesto premiér Mirek Topolánek udělil v roce 2008 Milanu Paumerovi čestnou Plaketu předsedy vlády České republiky.

Milan Paumer (* 7. April 1931 in Kolín; † 22. Juli 2010 in Prag) war ein tschechischer Aktivist und gehörte zum antikommunistischen Widerstand in der Tschechoslowakei.


Hráčská kariéra.

S hokejem začínal v univerzitním týmu Minnesota Duluth Bulldogs, později působil v poloprofesionální Central Professional Hockey League. Trenér Herb Brooks ho nominoval na domácí olympiádu v Lake Placid, kterou domácí překvapivě vyhráli (Zázrak na ledě). Harrington vytvořil útočnou trojici s dalšími minnesotskými rodáky Buzzem Schneiderem a Markem Pavelichem, této formaci se pro svérázný herní styl přezdívalo "Conehead Line" podle populárního skeče o mimozemšťanech z televizního pořadu Saturday Night Live. Harrington vyšel na hrách střelecky naprázdno, připsal si však pět asistencí včetně přihrávky Eruzionemu na rozhodující gól v utkání proti SSSR.  Byl jedním ze sedmi příslušníků vítězného týmu, kteří se nikdy nepředstavili v National Hockey League. Krátce po olympiádě utrpěl zlomeninu čelisti a otřes mozku poté, co ho zezadu fauloval Lou Franceschetti z týmu Hershey Bears. Znechucen brutalitou v zámořském hokeji odešel Harrington do švýcarského HC Lugano. Reprezentoval USA na mistrovství světa v ledním hokeji 1981 (5. místo), Mistrovství světa v ledním hokeji 1982 (8. místo, sestup), Mistrovství světa v ledním hokeji 1983 (1. místo ve skupině B a návrat mezi elitu) a olympiádě 1984 (7. místo). Kariéru skončil v roce 1984 ve farmářském týmu Colorado Flames. Stal se trenérem, vedl tým Saint John's University, italský klub Supermercati Migross Asiago H. 1935 a slovinskou reprezentaci, se kterou vyhrál Mistrovství světa v ledním hokeji 2010 (Divize I).

Osobní život.

Má tři děti, syn Chris Harrington hraje hokej za japonský tým Ódži Eagles. Je známý pod přezdívkou „Bah“: v dětství mu tak říkal jeho starší bratr, který ještě neuměl dobře mluvit.

Zajímavost.

O americkém triumfu na olympiádě byly natočeny filmy "Zázrak na ledě" (1981, Harringtona hrál Bill Schreiner) a "Hokejový zázrak" (2004, hrál ho Nate Miller).

John Michael „Bah“ Harrington (* 24. května 1957, Virginia) je americký hokejový útočník a poté trenér, člen zlatého týmu z olympiády 1980.

John Michael „Bah“ Harrington (* 24. Mai 1957 in Virginia, Minnesota) ist ein ehemaliger US-amerikanischer Eishockeyspieler, der seit 1984 als Trainer arbeitet. Seit 2015 ist er Cheftrainer der Frauenmannschaft der Minnesota State University, Mankato.


Odměna za dílo.

Občanský zákoník v § 2586 stanovuje, že odměnou za dílo je cena, kterou je objednatel kupujícímu povinen zaplatit. Podle druhého odstavce § 2589 je cena ujednána dostatečně, pokud je dohodnut alespoň způsob jejího určení, případně je-li určena alespoň odhadem. Pokud není ve smlouvě ujednáno jinak, cenu díla platí objednatel zhotoviteli až po skončení díla.

Vlastnické právo k dílu.

§ 2599 občanského zákoníku stanovuje, že vlastnictví k dílu nabývá objednatel, pokud se jedná o věc určenou jednotlivě a zároveň je dílo zhotovováno u objednatele, na jeho pozemku, nebo na jeho pozemku nebo na pozemku, který objednatel opatřil, nebo že je hodnota díla stejná nebo vyšší než hodnota objednatelovy zpracované věci. V případě, že je dílo zhotovováno na jiném než na výše uvedeném místě, pak nabývá vlastnické právo k předmětu díla zhotovitel.  Naopak u věci určené podle druhu, k ní nabývá vlastnické právo zhotovitel. Pouze v případě, že zhotovitel zhotovil věc u objednatele, na jeho pozemku nebo na pozemku, který objednatel opatřil; tehdy nabývá vlastnické právo objednatel.

Odpovědnost za vady díla.

Podle § 2615 odstavce 1 má dílo vady, neodpovídá-li smlouvě. Pro práva z vadného plnění platí obdobně práva z vadného plnění u kupní smlouvy. Zhotovitel je odpovědný za vady, které má dílo v okamžiku jeho předání. Objednatel je povinen oznámit vady zhotoviteli bez zbytečného odkladu poté, co danou vadu zjistil, nebo při náležité pozornosti zjistit měl. Vady díla, které existovaly v okamžiku předání, musí objednatel zhotoviteli oznámit nejpozději do dvaceti čtyř měsíců od předání díla. Smluvně si zhotovitel s objednatelem mohou sjednat i záruku za jakost díla, na kterou se použijí přiměřeně ustanovení o záruce za jakost u kupní smlouvy.  Vykazuje-li zhotovené dílo malé vady, může objednatel požadovat slevu nebo odstranění vady. Malé vady jsou takové, které nebrání používat dílo za zamýšleným účelem.  Kdyby dílo nebylo dodané v ujednaném množství, ve sjednané jakosti či provedení, bez nutných dokladů, a nemohlo by tak sloužit účelu, ke kterému bylo zamýšleno, mohl by objednatel požadovat dodání nového díla bez vady (popřípadě dodání jen chybějící části), opravu, nebo slevu z ceny. V těchto případech by objednatel dokonce mohl jednostranně odstoupit od smlouvy, stejně jako v případě, kdy by ji zhotovitel podstatným způsobem porušil.

Stavba jako předmět díla.

Zvláštním druhem díla je zhotovení stavby. V občanském zákoníku je upraveno v § 2623 až 2630. V případě zhotovení stavby pro objednatele nese zhotovitel nebezpečí škody nebo zničení stavby až do jejího předání. Výjimkou jsou pouze případy, že by ke škodě došlo i jinak, zde si můžeme představit případy, kdy je stavba poničena například nepředvídatelnými přírodními událostmi, jako například povodeň. Objednateli náleží právo kontrolovat stavbu v průběhu jejího zhotovování.  Objednatel je povinen převzít stavbu i v případě, že má ojedinělé drobné vady, které samy o sobě ani ve spojení s jinými nebrání užívání stavby funkčně nebo esteticky, ani její užívání podstatným způsobem neomezují. V případě zhotovení stavby je stanovena i delší doba odpovědnosti zhotovitele za vady stavby, nežli u běžného zhotovení díla, a to na 5 let.

Smlouva o dílo je v českém právu smlouva, na jejímž základě vzniká závazkový poměr, jehož předmětem je zhotovení, údržba, oprava nebo úprava určité věci nebo činnost s jiným výsledkem. Smluvními stranami jsou v případě smlouvy o díle zhotovitel a objednatel. Zhotovitel se zavazuje na svůj náklad a nebezpečí pro objednatele provést dílo. Objednatel se zavazuje dílo převzít a zaplatit cenu.

Ein Werkvertrag ist ein Typ privatrechtlicher Verträge über den gegenseitigen Austausch von Leistungen, bei dem sich ein Teil verpflichtet, ein "Werk" gegen Zahlung einer Vergütung "(Werklohn)" durch den anderen Vertragsteil "(Besteller)" herzustellen. Der Werkunternehmer ist dabei derjenige, der das Werk erstellt. In Abgrenzung zum Dienstvertrag wird nicht (nur) die Leistung, sondern auch und gerade der Erfolg (Werkerfolg) einer Leistung geschuldet.


Klubová kariéra.

V profesionálním fotbale debutoval v dresu SC Freiburg, kde působil i v mládežnických týmech.  S Freiburgem se probojoval do základní skupiny H Evropské ligy 2013/14, kde vedle českého týmu FC Slovan Liberec narazil na portugalský GD Estoril Praia a španělskou Sevillu. Pro Freiburg to bylo vystoupení v evropských pohárech po 12 letech. 19. září 2013 chytal proti hostujícímu českému celku FC Slovan Liberec a měl podíl na inkasovaném gólu z kopačky ukrajinského hráče Vladyslava Kalitvinceva, kterým Liberec snížil na 1:2. Kalitvincevova střela mířila přímo na něj a Baumann si ji srazil do sítě. Zápas skončil remízou 2:2. Ve skupině skončil Freiburg se ziskem 6 bodů na třetím místě a do jarních vyřazovacích bojů nepostoupil.  27. října 2013 v domácím ligovém zápase proti Hamburger SV vyrobil několik minel (např. podskočil centrovaný míč), což mělo za následek porážku Freiburgu 0:3. V Následujících dvou zápasech ale podal jisté výkony a vychytal čisté konto (ligová výhra proti 1. FC Norimberk 3:0 - vůbec první vítězství Freiburgu v ročníku 2013/14, a remíza 0:0 v Evropské lize proti domácímu portugalskému týmu GD Estoril Praia).  V létě 2014 přestoupil do TSG 1899 Hoffenheim.

Reprezentační kariéra.

Baumann reprezentoval Německo v mládežnických kategoriích. V německé reprezentaci do 21 let debutoval 3. září 2010 v kvalifikaci na Mistrovství Evropy hráčů do 21 let 2011 proti České republice (remíza 1:1).  Zúčastnil se Mistrovství Evropy hráčů do 21 let 2013 v Izraeli, kde Německo nepostoupilo ze základní skupiny. Plnil roli rezervního brankáře, chytal pouze v posledním zápase základní skupiny 12. června proti Rusku, kdy již bylo jisté, že Německo nepostoupí do vyřazovací fáze. Proti Rusku vychytal výhru 2:1.

Oliver Baumann (* 2. června 1990, Breisach am Rhein, Německo) je německý fotbalový brankář, v současnosti působí v německém klubu TSG 1899 Hoffenheim.

Oliver Baumann (* 2. Juni 1990 in Breisach am Rhein) ist ein deutscher Fußballtorhüter, der bei der TSG 1899 Hoffenheim unter Vertrag steht.


Tenis na Letních olympijských hrách 2012

Turnaj.

Turnaj na Letních olympijských hrách 2012 byl čtrnáctým v olympijském pořadí, včetně dvou turnajů hraných v letech 1968 a 1984, kdy se tenis na olympijských hrách představil ve formě ukázkového sportu, a sedmým v pořadí od znovuzařazení do rodiny olympijských sportů na LOH 1988 v Soulu. Soutěž smíšených čtyřher se v rámci oficiálního programu uskutečnila po osmdesáti osmi letech, poprvé od roku 1924, kdy zlaté medaile získal americký pár Hazel Wightmanová a Richard Norris Williams, respektive premiérově od letní olympiády 1968, na níž byl mix také představen.  Událost se konala na travnatých dvorcích All England Clubu tři týdny po skončení třetího grandslamu sezóny a 126. ročníku nejslavnějšího turnaje světa ve Wimbledonu. První utkání dne byla rozehrána v 11.30 hodin místního času. Od semifinále byl jejich začátek určen na 12.00 hodinu. Hrálo se přibližně do dvacáté hodiny v závislosti na viditelnosti. Tenisté nemuseli dodržovat wimbledonskou tradici odívat se do bílého oblečení, naopak doporučené byly oděvy obsahující státní barvy účastníků. Dvorce nesly olympijskou symboliku a turnaj probíhal na dvanácti kurtech včetně centrálního dvorce, kurtů č. 1 a č. 2. Pro rozehrání slouží dvorec č. 3. Na organizaci se spolu s ITF a MOV také podílel pořádající tenisový oddíl All England Club.

Rekordy.

Zápas druhého kola mužské dvouhry mezi čtvrtým nasazeným Jo-Wilfriedem Tsongou a Kanaďanem Milosem Raonicem skončil výsledkem 6–3, 3–6 a 25–23. Byl v něm odehrán rekordní počet 66 gamů, nejvíce v jediném zápasu hraném na dva vítězné sety v historii olympijských her. Hráči tak překonali rekordní počet 63 her v zápase úvodního kola ženské čtyřhry na LOH 1988 v Soulu mezi kanadskou dvojicí Carling Bassett-Segusovou a Jill Hetheringtonovou, které zdolaly Argentinky Mercedes Pazovou a Gabrielu Sabatiniovou v poměru 7–6, 5–7 a 20–18. Současně se jednalo nejdelší olympijský zápas, jehož dobu trvání překonalo o dva dny později hrané semifinále mezi Federerem a del Potrem.  Semifinálové utkání mužského singlu, ve kterém Roger Federer zdolal Juana Martína del Potra 3–6, 7–6 a 19–17, bylo nejdelším zápasem hraným na dvě vítězné sady v otevřené éře tenisu. Jeho doba trvání činila 4 hodiny a 26 minut, čímž překonalo rekord o 23 minut, který drželo semifinále Novaka Djokoviće a Rafaela Nadala z turnaje Mutua Madrilena Madrid Open 2009.  Serena Williamsová se ziskem zlaté medaile v ženské dvouhře stala po Steffi Grafové druhou tenistkou historie, která získala kariérní Golden Slam, tj. vyhrála na všech čtyřech grandslamech a také soutěž olympijských her ve dvouhře. Současně se stala prvním tenistou, včetně mužů, který zkompletoval Golden Slam ve dvouhře i čtyřhře. Ziskem zlaté medaile v ženské čtyřhře se sestry Serena a Venus Williamsovy staly prvními tenistkami, včetně mužských kategorií, které dokázaly vyhrát olympijskou soutěž třikrát. Předešlé dva tituly získaly v letech 2000 a 2008.

Kvalifikační kritéria.

Oznámení kvalifikovaných hráčů učinila Mezinárodní tenisová federace 26. června 2012. Umístění hráčů a hráček na žebříčcích ATP a WTA bylo použito z pondělí 11. června 2012. Každý národní olympijský výbor (NOV) mohl nominovat maximálně šest tenistů a šest tenistek, z toho až čtyři jednotlivce do dvouhry a dva páry do každé soutěže čtyřhry.  Pro účast na olympijských hrách museli všichni tenisté nastoupit v letech 2009–2012 alespoň ke dvěma mezistátním utkáním ve Fed Cupu či Davis Cupu, z toho k jednomu v období 2011–2012.

Dvouhra.

56 nejvýše postavených tenistů na žebříčku ATP a tenistek na žebříčku WTA z pondělního hodnocení 11. června 2012, kteří byli schopni zasáhnout do turnaje, se automaticky klasifikovalo do soutěží dvouher. Limitujícím faktorem byla účast maximálně čtyř olympioniků z jednoho národního olympijského výboru v singlové soutěži. Pokud byli mezi prvními padesáti šesti hráči schopnými nastoupit více než čtyři tenisté konkrétního výboru, pak do turnaje mohli zasáhnout pouze čtyři nejvýše klasifikovaní. Místa klasifikovaných na pátém a dalších místech v redukovaných národních žebříčcích nahradili tenisté umístění za 56. pozicí, kteří současně splňovali podmínku hranice čtyř olympioniků na jeden národní výbor. Zbylých osm míst do počtu 64 hráčů soutěže ve dvouhře bylo uděleno ve formě divokých karet, šest z nich rozdělil Olympijský výbor ITF dalším olympijským účastníkům a poslední dvě byly v gesci Mezinárodního olympijského výboru, který je přidělil tenistům z málo zastoupených států. Mezinárodní olympijský výbor se později rozhodl využít práva na pozvání pouze v ženské dvouhře.

Mužská a ženská čtyřhra.

V soutěžích čtyřher se automaticky do turnaje kvalifikovalo prvních dvacet čtyři párů na kombimonavých žebříčcích ATP a WTA z pondělní klasifikace z 11. června 2012 s podmínkou maximálně dvou párů na jeden národní olympijský výbor (pár musel být tvořen olympioniky z jednoho státu). Kombinovaný žebříček ATP či WTA představoval součet pořadí v této klasifikaci "u dvou hráčů tvořících jeden pár". Každému hráči bylo započítáno vyšší umístění, na kterém figuroval buď ve dvouhře, nebo ve čtyřhře. Následný prostý součet obou umístění byl kritériem pro účast v soutěži. Dvojice s nejnižšími součty do 24. místa si tuto účast zajistily.  Hráči, kteří byli klasifikováni mezi nejlepšími deseti hráči deblového žebříčku (nikoli v žebříčku párů), měli automaticky zajištěný start ve smyslu možnosti nastoupit se spoluhráčem–krajanem, přestože nemuseli figurovat jako dvojice na kombinovaném žebříčku mezi prvními 24 páry. Zbylých osm míst do počtu 32 účastníků soutěže čtyřher bylo rozděleno ve formě divokých karet Olympijským výborem ITF.

Smíšená čtyřhra.

Národní olympijský výbor mohl vyslat maximálně dvě dvojice, a v takovém případě by každá z nich hrála v jiné polovině pavouka. Do mixu mohli nastoupit pouze tenisté, kteří již hráli dvouhru a/nebo čtyřhru. Dvanáct přihlášených párů se automaticky kvalifikovalo na základě kombinovaného žebříčku ATP a WTA. Ten představuje součet pořadí klasifikací u muže (ATP) a ženy (WTA) tvořících jeden pár. Každému účastníku bylo započítáno vyšší umístění, na kterém figuroval buď ve dvouhře, nebo ve čtyřhře. Následný prostý součet obou umístění byl kritériem pro účast v soutěži. Dvojice s nejnižšími součty do 12. místa si tuto účast zajistily. Další čtyři místa přidělila smíšeným dvojicím ITF ve formě pozvání.

Sportoviště.

Tenisové soutěže byly hrány na dvorcích All England Lawn Tennis and Croquet Clubu.  Povrch – tráva, 100 % víceletý jílek výšky 8 mm; otevřené dvorce, Centre Court může využít zatahovací střechu  Míče – Slazenger Wimbledon Ultra Vis Hydroguard

Distribuce bodů.

Body do žebříčku ATP a WTA byly hráčům přiznány pouze v soutěžích dvouher.

Plán turnaje.

Soutěže dvouher se hrály ve formátu vyřazovacího systému se 64 hráči, což představovalo šestikolový turnaj. Mužská a ženská čtyřhra zahrnuje 32 párů a smíšená čtyřhra pak 16 párů. Poražení semifinalisté odehrají zápas o bronzovou medaili.  Všechny zápasy byly hrány na dvě vítězné sady vyjma finále mužské dvouhry, které se konalo na tři vítězné sady. Tiebreak rozhodoval všechny sety za stavu her 6–6 vyjma rozhodujících sad, v nichž se nekonal. Výjimkou byla rozhodující sada zápasů smíšené čtyřhry, v níž byl uplatněn tzv. supertiebreak, kdy zvítězil pár po dosažení 10 bodů za podmínky náskoku alespoň dvou míčů.

Divoké karty.

Následující tenisté obdrželi do jednotlivých olympijských soutěží pozvání ve formě divokých karet, a to od Mezinárodní tenisové federace ("ITF Invitation") nebo Mezinárodního olympijského výboru ("Tripartite Commission Invitation").

Mužská dvouhra.

Mezinárodní tenisová federace:

Ženská dvouhra.

Mezinárodní tenisová federace:  Mezinárodní olympijský výbor:

Mužská čtyřhra.

Mezinárodní tenisová federace:

Ženská čtyřhra.

Mezinárodní tenisová federace:

Smíšená čtyřhra.

Mezinárodní tenisová federace:

Tenisté podle země.

Tabulka uvádí počet tenistů z jednotlivých zemí, startujících na Hrách XXX. olympiády v Londýně.

Tenisový turnaj na Letních olympijských hrách 2012 v Londýně probíhal v období od soboty 28. července do neděle 5. srpna na travnatých dvorcích ve wimbledonském tenisovém areálu All England Lawn Tennis and Croquet Club. Tenisté soutěžili v pěti soutěžích: mužské dvouhře a čtyřhře, ženské dvouhře a čtyřhře a poprvé od LOH 1924 v Paříži také ve smíšené čtyřhře.

Bei den Olympischen Sommerspielen 2012 in der britischen Hauptstadt London wurden vom 28. Juli bis 5. August fünf Wettbewerbe im Tennis ausgetragen, Einzel für Frauen und Männer, sowie Doppel für Frauen, Männer und Mixed.