I tilfældet <math>n = 2</math> vidste både oldtidens [[kinesisk matematik|kinesere]], [[indisk matematik|indere]], [[græske matematik|grækere]] og [[babylonsk matematik|babylonere]], at den [[diofantisk ligning|diofantiske ligning]] <math>a^2 + b^2 = c^2</math> (i forlængelse af [[Den pythagoræiske læresætning|Pythagoras' læresætning]]) har heltallige løsninger som fx (3,4,5) (<math>3^2 + 4^2 = 5^2</math>) eller (5,12,13). Disse løsninger er kendt som [[pythagoræiske tal]]sæt, og der eksisterer uendeligt mange af dem, selv hvis man ser bort fra trivielle løsninger, hvor <math>a</math>, <math>b</math> og <math>c</math> har en fælles [[divisor]] (dvs. når hele ligningen bliver ganget med det samme tal). Fermats sidste sætning er en generalisering af dette resultat for større potenser <math>n</math>, idet den siger, at der ikke eksisterer en sådan løsning, når eksponenten 2 udskiftes med et større heltal.
Matematik Matematiske_sætninger