Faderen, [[krigsråd]] Ole Arntzen (1731-1811) var landmand; moderen hed Karen Pedersdatter Vøjen (1733-1769). Faderen havde i to ægteskaber 16 børn. Svend Arntzen indtrådte i sit 14. år i [[Hæren]] som [[frikorporal]], men gennemgik derefter fra [[1782]]-[[1786|86]] det militære Institut i [[Oslo|Christiania]] og blev det følgende år [[fændrik]] i Søndenfjeldske Skiløberbataljon, ved hvilken afdeling han [[1805]] var avanceret op til [[Kaptajn (militær)|kaptajn]]. I denne egenskab deltog han med udmærkelse i [[Den Dansk-Svenske Krig 1808-1809|krigen]] mod [[Sverige]] [[1808]] og viste sig ved alle lejligheder som en tapper og koldblodig fører og en rådsnild partigænger. [[Oberst]] [[Bernhard Ditlef von Staffeldt]], til hvis [[brigade]] han hørte, fremhæver ham med stor ros, navnlig for træfningen ved [[Skalbukilen]] [[13. april]], hvor han med sin trop gjorde det første anløb på fjenden, og for fægtningen ved [[Trangen]] [[25. april|25.]] samme måned, hvor han, først omringet, slog sig igennem og derefter afskar fjenden retræten, således at han væsentlig bidrog til, at den svenske oberst [[Carl Pontus Gahn]] med næsten hele sit korps måtte give sig til fange. Ved en senere lejlighed forjagede han ved et krigspuds med kun en lille patrulje en fjendtlig styrke på 1.500 mand. Han blev til belønning endnu i krigsåret [[major]] og kommandør for skiløberbataljonen. Ved Norges [[Freden i Kiel|adskillelse]] fra Danmark forblev han i Norge og udnævntes [[1817]] til [[oberstløjtnant]] og chef for Østerdalske Jægerkorps. Afskedigedes [[1822]].
Historie