Bevægelsen opstod egentlig i [[1789]] omkring Jakobinerklubben, som fik navnet, fordi den havde til huse i et tidligere munkekloster for jakobinere ([[Dominikanerordenen|dominikanermunke]]), men i løbet af de første revolutionsår udviklede den sig til en bevægelse (derimod næppe et parti i moderne forstand). Politisk tilhørte den revolutionens venstrefløj, krævede radikale reformer, kamp mod kirkens økonomiske magt, stærk statsmagt og efterhånden også republik. Socialt havde den sin basis i småborgerskabet, men nød også en udbredt støtte hos de relativt få arbejdere og dele af pjalteproletariatet. Jakobinerne er tillagt [[socialisme|socialistiske]] synspunkter, men det gælder generelt meget få af dem: De fleste begrænsede sig til politisk radikalisme. De spillede en ringe rolle de første reformår af revolutionen, hvor de endnu repræsenterede ret moderate synspunkter og også rummede repræsentanter for adel og storborgerskab. Men efterhånden som modsætningen mellem de forskellige reformgrupper skærpedes, udskilte de egentlig radikale sig og understregede det gennem en stadig skarpere kurs. Deres hovedmodstander blev de mere moderat-liberale [[girondinerne|girondinere]] (fra Girondeområdet).
Politiske_bevægelser