I 1812 brød den fransk-russiske alliance sammen, og Sverige og Rusland blev allierede. Efter Napoleons mislykkede angreb på Rusland, tilsluttede England sig denne alliance. Rusland havde lovet Sverige, at det efter krigen ville støtte, at Norge blev overgivet til Sverige som kompensation for tabet af Finland. Efter at Rusland havde tvunget de franske armeer på tilbagetog i vinteren 1812, prøvede Rusland at få Danmark til at tilslutte sig den anti-franske alliance, men da russerne opretholdt kravet om frivillig afståelse af Norge, afviste Frederik 6. tilbuddet. Under våbenstilstanden i sommeren [[1813]] tilsluttede Danmark sig atter Frankrig, som en sidste mulighed for at holde [[Danmark-Norge]] samlet. 11. august begyndte krigen, og nu stod Danmark alene sammen med Frankrig. Efter Napoleons nederlag ved Leipzig i oktober kunne de svensk-russiske tropper med den svenske kronprins [[Karl 14. Johan af Sverige|Karl Johan]] (tidligere Jean Baptiste Bernadotte) vende sig mod Danmark. Der udkæmpedes nogle små afværgelsesslag, og 6. januar 1814 faldt Glückstadt, og de sidste danske styrker blev indesluttet i Rendsborg. Fredsforhandlinger blev indledt, og 14. januar blev [[freden i Kiel]] underskrevet: Afståelsen af Norge til den svenske konge og hans efterkommere. Danmark fik dog lov til at beholde [[Grønland]], [[Island]] og [[Færøerne]]. I efteråret blev [[Wienerkongressen]] indledt. Her skulle Europa genoprettes efter næsten 20 år med krige. Den danske konge deltog i dette møde mellem alle Europas overhoveder.<ref>{{Harvnb|Lindeberg|1974|pp=218-219.}}</ref>
Historie