I Tyskland var Bering kommet til penge, og i løbet af tre år betalte han sine [[kreditor]]er. Han kom også i kontakt med den holsten-gottorpske regering, som i [[1756]] gav ham [[Titel (person)|titel]] af hertugelig hofråd. I [[1758]] Mogens Bering adlet med sit nye navn, Magnus Bering von Beringskjold, af den tyske [[kejser]] [[Frans 1. Stefan (Tysk-romerske rige)|Frans 1.]] Selv påstod Bering at have deltaget i den [[Preussiske Syvårskrig|preussiske syvårskrig]], men var i hvert fald i [[1761]] i [[Sankt Petersborg]] som den danske regerings [[spion]] i forbindelse med forsøgene på at opnå en ordning på det holstenske spørgsmål.<ref>Claus Bech, Hans Jensen: Magnus Beringskjold i Dansk Biografisk Leksikon, 3. udg., Gyldendal 1979-84. Hentet 8. februar 2019 fra http://denstoredanske.dk/index.php?sideId=286835</ref> Han fik mægtige venner ved det russiske [[hof]], som den gang nærmest var gottorpsk, og benyttede anledningen til at få afsluttet flere af de [[retssag]]er, han havde anlagt som købmand i [[Lübeck]]. [[Gehejmeråd]] [[Johann Hartwig Ernst von Bernstorff|Bernstorff]] betalte ham for hans tjenester i [[Rusland]], og da Beringskjold i [[1763]] kom tilbage til København, blev han udnævnt til generalkrigskommissær, selv om Bernstorff ikke nærede nogen videre tillid til ham; men som han sagde, "''manden kunne jo gøre skade, hvis han ikke var tilfreds''". Beringskjolds stilling indtog en meget tvetydig stilling, idet han både blev støttet af det russiske hof og dertil tog sig betalt af dets modstander, Danmark. Han var nær ved at komme i ulykke, da [[Peter 3. af Rusland|tsar Peter 3.]] kom til magten i 1762. Beringskjold slap dog fra det, da den nye tsar blev afsat og myrdet et halvt år senere.<ref>Einar Sigmund: ''Konger og eventyrere '' (s. 108-9), Cammermeyers boghandel, 1946</ref>
Historie