Han var søn af [[Christian Friedrich Abercron]] og var ligeledes en dygtig soldat, der var udgået fra Holstenske Militærinstitut som [[sekondløjtnant]] og havde tjent under faderen ved Oldenborgske Infanteriregiment og udmærket sig i [[Napoleonskrigene|krigen]] [[1813]] i [[Slaget ved Sehested|slaget]] ved [[Sehestedt|Sehested]]. Han blev derfor [[Dannebrogordenen|Ridder af Dannebrog]] [[1814]]. Abercron havde dog tidligt lagt et udpræget [[Slesvig-holstenisme|slesvig-holstensk sindelag]] for dagen, og han plettede familienavnet, der nu i henved 150 år havde været båret med ære af talrige officerer i den danske hær, ved i [[1848]] som [[Kaptajn (militær)|kaptajn]] i 16. Linjeinfanteribataljon ganske at [[Landsforræderi|svigte fanen]] og ved at forlede sine sønner, der var danske [[kadet]]ter, til at [[Desertering|desertere]] fra [[Landkadetakademiet]]. I [[Treårskrigen|oprørsarmeen]] betroedes ham vigtige kommandoposter, og i [[Slaget ved Isted|slaget]] ved [[Isted]] var han chef for 2. Insurgentbrigade, der dannede [[Karl Wilhelm von Willisen|Willisens]] højre fløj og havde til opgave at omgå og falde den danske hær i ryggen. Abercrons fremadgående bevægelse blev imidlertid standset af brigaden [[Oluf Krabbe (general)|Krabbe]] kort foran passet ved [[Vedelspang]], og der udspandt sig som bekendt her mellem de to hærafdelinger en skarp, standende strid, der, hvad den taktiske føring på begge sider angik, dannede en af slagets smukkeste episoder. Han udelukkedes [[1852]] fra [[amnesti]] og fik frataget sit ridderkors.
Personbillede_savnes Historie