== Indretning ==
Gården består af en nordlænge med forstue, dagligstue, sengekammer, køkken og bryggers samt den nordligste del af østlængen med storstue, et lille køkken, forskellige små rum samt tømrerstue og tørvehus. Læsøgården er et kaminhus, dvs. med to skorstene. Dog er der et tredje ildsted i storstuen. Her kunne laves mad og indfyres til en billæggerovn ligeledes i storstuen. Der er ingen skorsten, røgen fandt ud gennem et lyrehul i taget. Storstuen kunne lejes ud til skibbrudne, som var tvunget til at opholde sig på øen i længere perioder. Dette gav læsøboerne en ikke uvæsentlig ekstra indtægt. 
Læsøgården er indrettet som omkring 1800, en glansperiode for boligindretningen på Læsø. Smukke grønmalede fyldningspaneler, norske bilæggerovne , bræddegulve og indbyggede glasskabe af hollandsk-frisisk indflydelse. I stuen står en dragkiste malet i kraftige farver og mønstre og med årstallet 1868. Den er fremstillet af en kvinde, Kristine Thuren Skov. At kvinder fremstiller møbler er helt særegent for Læsø. I flere rum er desuden en masse småting, som vidner om øens særprægede skipperkultur: fajancer, glas og eksotiske snurrepiberier som piggede fisk. De mange modelskibe fortæller historien om de mange ledige timer, sømændene havde på havet og blandt de mange skilderier er bl.a. et kobberstik af Christian Drankenberg, en sømand som blev 146 år!
På køkkenildstedet foregik den daglige madlavning, og brændslet var tørv, som blev opbevaret i et rum under køkkenbordet. Også bageovnen blev ildet med lyng, og der skulle bruges så meget, at bryggerset var helt fyldt før bagningen. Kvinderne brugte derfor meget tid med at grave tørv og slå bagelyng og mosselyng til foder. I køkkenskorstenen blev ophængt kød og fisk, som skulle røges. Noget kød skulle saltes og efter at saltsydningen var gået af brug, fortsatte man et stykke op i 1800-tallet med at lave salt til eget forbrug ved, at hente saltvand fra huller ude i havet. Saltholdigheden skulle være så højt, at et hønseæg kunne flyde. Saltvandet blev hældt i en saltkiste og inddampet udelukkende ved hjælp af solens varme. En sådan saltkiste findes i et skifte fra 1835 og står på gården.
Når ikke han var på havet, var tømrerstuen Læsømandens vigtigste arbejdsplads og var langt bedre indrettet end huggehusene normalt var på gårdene i det øvrige Danmark. Her blev garn og redskaber fremstillet og repareret; begkande, kalfatrejern, [[merlespiger]], sejlhandske og fedthorn er nogle af de mange redskaber som er udstillet.
På en bakke foran gården står en lille stubmølle, ikke større end at en enkelt mand kan dreje den op i vinden ved hjælp af stjerten, og der er ikke plads til mere end én person inde i kværnhuset. Her blev gårdens korn formalet til mel og det kunne også gøres af kvinder.
Bygninger,_konstruktioner_og_anlæg Arkitektur