Det var ham i høj grad imod, at man i 1851 oprettede det [[Veterinære Sundhedsråd]] og derved fratog skolen ledelsen af landets veterinære anliggender, og det var ham en stor krænkelse, at man end ikke optog ham som medlem, uagtet han uden tvivl havde mere indsigt i hvad der vedkom bekæmpelsen af smitsot og organisationen af veterinærvæsenet end de, der fik sæde i rådet (med undtagelse af With). I 1858 fik han endelig den tilfredsstillelse ved at komme ind i rådet, der senere ofte valgte ham til formand. Udnævnelsen til [[veterinærfysikus]] indeholdt jo også en anerkendelse af hans evner på det administrative område, men til gengæld var hans stilling ved den nye skole lidet tilfredsstillende. Han kunne aldrig forsone sig med, at han, den ældste af lærerne, nu kun havde en løs stilling som docent i et enkelt af sine gamle fag og ingen indflydelse fik på undervisningens ordning. Hans virksomhed som sportellønnet politidyrlæge i København medførte også mange ubehagelige forhold.
Personbillede_savnes Litteratur Historie Sundhedsvæsen Organisationer Uddannelsesinstitutioner