Fechners verdenskoncept var yderst [[animisme|animistiske]]. Han følte spændingen ved livet overalt, i [[planter]], jord, [[stjerner]] og det samlede [[univers]]. Mennesket står midtvejs mellem sjæle af planter og sjælene af stjerner, der er engle. [[Gud (højere væsen)|Gud]], universets sjæl, skal opfattes som havende en eksistens analogt med mennesker. Naturlove er blot former for udfoldelsen af Guds fuldkommenhed. I sine alderdomsværker er Fechner stadig fuld af håb, men kontrasterer det glædelige "dagslyssyn" på verden med [[materialisme]]ns døde, kedelige "natsyn". 
Fechners arbejde indenfor [[æstetik]] er også vigtigt. Han udførte en række [[eksperiment]]er for at vise, at visse [[Abstrakt (begreb)|abstrakt]]e former og proportioner er naturligt glædelige for vores sanser, og gav nogle nye illustrationer af bearbejdning af æstetiske forbindelser. [[Charles Hartshorne]] så ham som en forgænger til sin og [[Alfred North Whitehead]]s filosofi og beklagede, at Fechners filosofiske arbejde var blevet forsømt i så lang tid. Hartshorne udtalte også, at William James undlod at yde retfærdighed til de [[teologi]]ske aspekter af Fechners arbejde. Hartshorne oplevede også ligheder med arbejdet hos Fechners samtidige [[Jules Lequier]]. 
Fechner position i forhold til sine forgængere og jævnaldrende er ikke skarpt defineret. Han var langt fra tilhænger af [[Friedrich von Schelling|Friedrich Wilhelm Joseph Schelling]], men lærte meget af [[Spinoza|Benedict de Spinoza]], [[Gottfried Wilhelm Leibniz]], [[Johann Friedrich Herbart]], [[Arthur Schopenhauer]] og [[Christian Hermann Weisse]], mens han decideret afviste [[Georg Wilhelm Friedrich Hegel]] og [[Rudolf Hermann Lotze]]s [[monadeisme]].
Filosofi