Beringskjold blæste på sin forvisning til Vordingborg og flyttede uden videre tilbage til Marienborg. Han var indblandet i en række retssager og overbevist om, at nogen ville "omlive" ham. I [[1775]] forlod han Danmark for at "''gå i en anden [[potentat]]s tjeneste og snart komme tilbage som russisk [[minister]], greve eller anden stor herre,''" sagde han. Han var præget af [[megalomani|stormandsgalskab]] og forfølgelsesvanvid. I udlandet kontaktede han [[Carl af Hessen]]; men efter Caroline Mathildes død samme år søgte han om at måtte vende tilbage til Danmark. Det fik han lov til af regeringen, der også gav ham kammerherretitlen tilbage, ovenikøbet [[gratis]]. Guldberg kan have tænkt, at det var nemmere at holde styr på Beringskjold, når han befandt sig i landet. I Beringskjolds korrespondance med oberst Eickstedt luftede han frit sin skuffelse over den efter hans mening utilstrækkelige belønning for at have uskadeliggjort Struensee; han kaldte regeringen "[[rovfugl]]e" og beskrev åbent sit had til dem og især Guldberg. Alligevel gik han rundt som en fri mand i København i årene fra 1775 til [[5. juni]] [[1781]], da han blev arresteret på sit gods [[Rønnebæksholm]].<ref>Einar Sigmund: ''Konger og eventyrere'' (s. 112-13)</ref>
Historie