Disse ideer førte til en kompositionsproces, som Reich kaldte "[[Phasing (musik)|phasing]]". Denne kompositionsproces, som nærmer sig den klassiske [[Kanon (musik)|kanonform]],<ref name="Potter_reich"/> stammer fra hans arbejde med adskillige [[båndoptager]]e af dårlig kvalitet, som gradvist mistede deres [[synkronisering]]. Denne ''phasing'' er bygget op af korte musikalske motiver, som gentages efter behag af adskillige stemmer og lidt efter lidt introducerer et gab mellem disse stemmer og skaber derved denne ''phasing'', forskydning. Den fremadskridende ''phasing'' mellem stemmerne skaber nye musikalske strukturer og gør rytmer og harmoni henholdsvis mere komplekse eller enklere, og gør det på en virkningsfuld måde muligt at høre den fysiske proces af blanding af stemmerne, således som komponisten har ønsket det.<ref name="Potter_reich"/> Overlapningen af stemmer ved ''phasing'' er undertiden så kompleks, at lytning til stykket kan give anledning til at det opfattes forskelligt af forskellige personer, og desuden også forskelligt fra gang til gang for samme person.<ref name=Epstein>Paul Epstein, ''Pattern Structure and Process in Steve Reich's Piano Phase'', [[:en:Oxford University Press|Oxford University Press]], The Musical Quarterly 1986 LXXII(4):494-502.</ref> Fra ''Violin Phase'' fra 1967 begyndte Reich at udnytte hvad han kaldte "psyko-akustiske sidegevinster" (en. "psycho-acoustic by-products") af ''phasing'' (eller motiver opstået som resultat af ''phasing''), det vil sige motiver, der dannes spontant ud fra basismotiverne.<ref name=Potter_reich/> Han gjorde også situationen mere kompleks ved at introducere motiver på andre særlige måder: &nbsp;temaer der specifikt spilles af musikerne foruden dem der af og til opstår naturligt, eller melodiske linjer der ikke følger basismotivernes grundlæggende [[tempo]].<ref name=Potter_reich/>
Musik