[[Fil:Ymir gets killed by Froelich.jpg|thumb|left|200px|Ymer bliver dræbt af Odin og hans brødre, tegning af [[Lorenz Frølich]].]]
[[Margaret Clunies Ross]] mener, at den overordnede mytologiske fortælling om hele verdens historie kan opdeles i 4 epoker som hver især var karakteriseret ved forskellige skaberfigurer.<ref> Clunies Ross (1994) (pp. 235)</ref> Den første begyndte med første levende væsen, Ymers, opståen i mødet mellem kolde og varme strømme. Denne epoke var karakteriseret ved en passiv skabelse; ting opstod uden aktiv indgriben fra skaberfigurer, fx beskrives Ymer som sovende, og hans afkom ([[jætte]]slægten) opstod spontant fra hans krop under søvnen. [[Buri]], [[aser]]nes stamfader, dukkede selv frem af de sten koen [[Audhumbla]] slikkede af, hans søn, [[Borr]], fik igen sønnerne [[Odin]], [[Vile og Ve]]. De tre iværksatte den anden skabelse, da de dræbte Ymer og aktivt omformede hans legeme til jorden. Hermed begyndte den anden alder. Den var i modsætning til den første karakteriseret ved aktiv skabelse, det vil sige ved bevidst omformning af det oprindelige, men ufuldstændige, urmateriale til en jord som var beboelig for både tænkende væsner og dyr. Asernes værk betød at verden blev stabiliseret og ordnet, at alle dens fænomener fik navn og at tiden kunne kontrolleres. Denne omskabelse første også til at aserne opnåede en dominerende position, hvorfra de kunne kontrollere alle de andre væsner. Men denne handling, som indebar drabet på Ymer, grundlagde også det fjendskab mellem guder og jætter som ville bestå helt frem til [[verdens undergang]]. I sin gengivelse af de mytologiske beretninger kalder Snorre Sturlason dette for en guldalder.
Filosofi Religion