Da de så vil afslutte aftenen på et [[bordel]], følger Kældermennesket opbragt og ydmyget efter dem i sin egen [[slæde]]. På bordellet er de allerede forsvundet, og kun en enlig prostitueret, Liza, sidder tilbage. Kældermennesket opnår hendes tillid i en samtale, hvor han skaber indtryk af at kunne hjælpe hende ud af hendes ulykke. Men da hun senere besøger ham, indser hun ''hans'' ulykke og giver sig til ham som en trøst. Da føler han sig tvunget til at fornærme hende ved at stikke hende en pengeseddel, da hun er på vej ud. Senere opdager han, at hun har smidt sedlen fra sig på et bord, hvad der ikke var faldet ham ind: "''Det her blev for meget for mig.''" Selv om han indrømmer at have fablet om at få hende til at elske sig, hævder han ikke at have forestillet sig kærligheden som noget andet end "''en kamp''". Liza har alligevel fået ham til at indse, at et andet menneske kan lære ham noget om ham selv; at en anden faktisk kan føle noget positivt for ham, og at hans egen afstandtagen er et udtryk for pur egoisme. Denne indsigt fører alligevel ikke til nogen udvikling eller ændring i hans endeløse navlebeskuelse, hvor han tiltaler sine tænkte læsere som "''mine herrer''".
Litteratur Kunst Kultur