{{Infoboks Wikidata person
| wikidata               = alle 
| ingen_wikidata         =      
| navn                   =  
| fulde navn             =  
| fødselsnavn            =  
| billede                =  
| billedtekst            =  
| billedstørrelse        = 
| imagealt               =  
| fødselsdag             =  
| fødselsdato            = 
| fødested               =  
| dødsdato               =  <!-- {{dødsdato og alder|dødsår|måned|dag|Fødselsår|måned|dag}} -->
| dødsted                =  
| dødsmåde               =  
| dødsårsag              =  
| dræbt af               =  
| bopæl                  =  
| gravsted               =  
| statsborgerskab        =  
| sprog                  =  
| religion               =  
| politik                =  
| far                    = 
| mor                    =  
| søskende               = 
| ægtefælle              =  
| partner                =  
| børn                   =  
| uddannelsessted        =  
| kendt_for              =  
| beskæftigelse          =  
| beskrevet              =  
| webside                =  
| signatur               =  
| signaturstørrelse      =
| andet                  =
| noter                  =
| hæder                  =
}}
[[Fil:Wolfgang Haffner 2.jpg|thumb|Wolfgang Haffner]]
'''Wolfgang (von)<ref>Ikke en del af navnet, men fra ca. [[1770]] og indtil [[1860]] havde danske officerer i [[hæren]] lov til at sætte et [[von]] foran deres familienavn.</ref> [[Haffner (adelsslægt)|Haffner]]''' ([[10. september]] [[1810]] i [[Valby]] – [[28. april]] [[1887]] i [[København]]) var en dansk politiker, [[krigsminister|krigs-]] og [[marineminister|marine-]] og [[indenrigsminister]].
 
Haffner var søn af [[general]] [[Johan Wolfgang Reinhold Haffner]]. I Haffners liv træder både
det militære og det politiske element stadig i forgrunden. Men medens hans hovedinteresse lå på det militære felt, er det som politiker, han har sin betydning i Danmarks historie. 15 år gammel trådte han ind i militæretaten som [[sekondløjtnant]] [[à la suite]] ved Livregimentet Kyrasserer, hvorfra han 3 år senere, efter i mellemtiden at være blevet [[kammerjunker (titel)|kammerjunker]], gik over til Hestgarden i samme stilling. Længere end til [[ritmester]]chargen nåede Haffner dog ikke, da bestyrelsen af [[Stamhuset Egholm]] kaldte ham bort fra officersbanen. Han tog sig med iver af godsets administration og afløste i årene [[1844]]-[[1849|49]] [[hoveri]]et, altså før dettes afløsning ved lovene af [[1850]] blev genstand for lovordning. Samtidig var han et virksomt medlem af stedets kommunale råd, i hvilke han bevarede sit sæde i en lang årrække, efter at han havde fået en videre arbejdsmark i regering og [[Rigsdagen|Rigsdag]], uden at målestokken fra ministerialbygningen og [[Christiansborg Slot]] syntes i hans øjne at trykke forholdene i [[Sæby Kommune]] og gamle [[Roskilde Amt]] ned til mindre dimensioner end tilforn. I den [[1. slesvigske krig]] deltog Haffner som frivillig i egenskab af anfører for en eskadron herregårdsskytter. I det politiske liv optrådte han i denne periode kun for så vidt , som han fra [[1840]] var suppleant til Roskilde Stænderforsamling og senere medlem af bestyrelsen for den godsejerlige grundejerforening. Først efter [[Grundloven|grundlovsrevisionen 1866]] gik Haffner ind i Rigsdagen, idet han i oktober [[1866]] valgtes som [[Landstingsmand]] for 2. kreds, hvilket hverv han fastholdt indtil sin død. Da Estrup [[22. september]] [[1869]] gik af fra [[Indenrigsministeriet]], overtog Haffner denne post i svogeren grev [[C.E. Frijs]]' kabinet, men var knap kommet ret til sæde i denne vidt forgrenede administration, før [[Ministeriet Frijs]] opløstes ([[28. maj]] [[1870]]). Haffner gik da som krigs- og marineminister over i [[Ministeriet Holstein-Holsteinborg]]. Store ting fik Haffner dog ikke udrettet. Han fik vel lagt grunden til de forsvarsplaner, som senere bragtes frem, og som i forskellig skikkelse havde været stridsemner her i landet i 20 år, men før sagen var moden til at forelægges for rigsdagen, var Haffner trådt ud af ministeriet ([[23. december]] [[1872]]) på grund af stærk personlig uenighed med sin slægtning, [[finansminister]] [[A.F. Krieger]]. Ved [[ministeriet Estrup]]s dannelse [[11. juni]] [[1875]] overtog Haffner atter de 2 militære porteføljer. Uden held søgte Haffner nu at gennemføre forsvarsplanerne, og i reformeringen af den militære retspleje, som dannede en anden væsentlig opgave for hans ministerier, nåede han heller ikke ud over forsøgenes stadium, i samlingen [[1876]]-[[1877|77]] fremtrådte der i denne sag en principiel uenighed imellem ham og landstingsudvalget, der ikke ville gå ind på det af ministeren ønskede omfattende fællesskab i straffelovgivningen for hæren og flåden. Samtidig havde Haffners helbredstilstand og navnlig hans åndelige friskhed vist en – som det senere sås, dog kun forbigående – tilbagegang, som hos indviede fremkaldte betænkeligheder. [[28. juli]] 1877 tog han sin afsked. Først efter dette tidspunkt har Haffners hovedbetydning gjort sig gældende. Han har haft det til fælles med sine 2 svogre Frijs og Krieger, at den indflydelse, som de har udøvet uden for de øverste ledende stillinger, har været større end det arbejde, som de har udført i disse. I den halve snes år, som gik hen siden Haffners sidste demission, stod han i første linje iblandt Rigsdagens ledende politikere, og i Landstinget var han vel hverken mere eller mindre end tingets første mand. Hans sociale stilling, politiske fortid og personlige egenskaber forenede sig om at hæve ham til en sådan position. Ikke at Haffner var et lyst hoved, udrustet med en talentfuld parlamentarikers blændende egenskaber. Tværtimod, der var noget tungt, tørt og træet over hans optræden og tale. Men han var grundig, moralsk og intellektuelt vederhæftig som få, gennemnobel og en diametral modsætning til alt, hvad der hedder uklarhed og forvrøvlethed. Bag det tillukkede ydre boede der også et temperament, som kunde slå ud i flamme, når den rette lejlighed var der. Og den rette lejlighed var for Haffner landets forsvar og den skandinaviske tankes fremgang. For en mand med Haffners egenskaber af ydre og indre art var der god brug i denne nydannelsens periode, da højre organiserede sig i og uden for Rigsdagen. Haffner blev både formand for Landstingets [[Højre (1881)|Højregruppe]] og for Højres repræsentantskab, og begge stillinger udfyldte han ikke blot af navn, men af gavn.
Politik Ledelse Ledere