Hancocks nye arbejdsområde var som leder af Femte Militærdistrikt, som omfattede [[Texas]] og [[Louisiana (stat)|Louisiana]]. Næste lige så snart han ankom gjorde Hancock sig populær blandt den konservative hvide befolkning ved at udsende sin General Order Number 40 af 29. November 1867. I denne ordre, som var skrevet undervejs til New Orleans udtrykte Hancock følelser, der støttede Johnsons politik, og skrev at hvis beboerne i distriktet opførte sig fredeligt og de lokale myndigheder udførte deres job, så skulle militæret afgive magten og de civile myndigheder genoptage deres naturlige og retmæssige embeder."<ref>Jamieson, pp. 152–53.</ref> Hancocks ordre var en opmuntring for hvide Demokrater over hele Syden, som håbede på hurtigt at kunne vende tilbage til civilt styre, men gjorde sorte og Republikanere utilpasse, fordi de frygtede en tilbagevenden til tilstanden før krigen med hvid dominans.<ref>Jordan, pp. 204–05; Tucker, pp. 279–284.</ref>
{| class="toccolours" style="float: left; margin-left: 1em; margin-right: 2em; font-size: 85%; background:#c6dbf7; color:black; width:30em; max-width: 40%;" cellspacing="5"
| style="text-align: left;" |"De store principper i Amerikansk frihed er stadig folkets retmæssige arv, og skal fortsat være det. Retten til at blive dømt af en jury, habeas corpus, pressefriheden, ytringsfriheden, menneskers naturlige rettigheder og ejendomsretten må respekteres. Frie institutioner er af afgørende betydning for folkets fremgang og lykke, og giver altid den stærkeste tilskyndelse til fred og orden."
|-
| style="text-align: left;" | '''Winfield Scott Hancock, ''General Order Number 40''''' [[29. november]] [[1867]].<ref>Jordan, p. 203.</ref>
|}
Hancocks General Order Number 40 blev snart fordømt af Republikanere i Washington, især af de Radikale Republikanere, mens præsident Johnson helhjertet erklærde sig enig.<ref name=jordan206>Jordan, pp. 206–08; Walker, pp. 301–303.</ref> Uden kendskab til situationen i Washington, gik Hancock snart i gang med at omsætte sine ord til handling, og afviste lokale Republikanske politikeres anmodning om at han skulle bruge sin magt til at omstøde valgresultater og afsagte domme, og lade det være kendt, at åbent oprør ville blive slået ned.<ref name=jordan206/> Hancocks popularitet indenfor det Demokratiske parti voksede så meget at han blev overvejet som en mulig præsidentkandidat for partiet ved slaget i 1868.<ref>Jordan, 213–228; Warner, p. 204.</ref> Selv om Hancock samlede et betydeligt antal delegerede ved konventet i 1868 forblev hans præsidentielle muligheder uopfyldte. Alligevel blev han efterfølgende set som en sjælden fugl i politik: en som troede på det Demokratiske partis principper om staternes rettigheder og begrænsning af centralregeringens indblanding i lokale forhold, og som det samtidig var helt uomtvistet var modstander af udtræden af Unionen.<ref>Jordan, p. 212; Walker pp. 301–302.</ref>
Politiske_valg