== Danmark ==
[[Fil:Pamflett_om_häxor,_1643._.png|thumb|En heks på vej over [[Themsen]]]]
I perioden fra 1540 til 1693, hvor den sidste heksebrænding skete, kendes færre end tusind processer, og antallet har næppe oversteget et par tusind. Frifindelse var lige så almindelig som domfældelse, især efter 1576, da alle dødsdomme i heksesager skulle [[appel]]leres til [[landsting]]et.<ref>{{harvnb|Henningsen|1979|loc=s.28}}</ref> Ifølge Louise Hauberg Lindgaard drejer det sig om henved tusind henrettelser, og på den måde altså - antageligvis - henved et par tusind retsforløb.<ref>{{harvnb|Dr.dk: Hekse|2020}}</ref> Indtil året 1660 var den højeste retsinstans [[Kongens Retterting]], og her endte ialt 44 sager, som i de fleste tilfælde førte til frifindelse eller nedsat straf.<ref>{{harvnb|Tamm|1992|loc=s.3}}</ref> Efter ediktet fra 1686, at der ikke måtte afsiges dødsdom over hekse uden [[højesteret]]tens ord, ebbede heksejagten ud.<ref>Se evt. {{harvnb|Wittendorff|1992|loc=s.20-23}}</ref> [[Gustav Henningsen]] vurderer omfanget af heksejagten som forholdsvis beskedent, og at det beskedne omfang ofte tilskrives to bestemmelser fra 1547, der anses for enestående i Europa. Ifølge den ene var udsagn fra personer dømte for [[tyveri]], [[forræderi]] og [[trolddom]], ikke at anse som pålidelige vidner i processer mod andre. Ifølge den anden bestemtes, at "''ingen skal pinligen forhøres, førend han er dømt''". Disse bestemmelser forhindrede domsprocessen over en heks førte til anklager mod andre.<ref>{{harvnb|Henningsen|1979|loc=s.25f}}</ref> I en senere artikel noterer Henningsen dog at der alligevel findes nogen belæg for kædeprocesser.<ref>{{harvnb|Henningsen|1992|loc=s.146}}</ref>
Jura Samfund Retshistorie Religionsvidenskab