Vandet i jorden viste sig i begyndelsen af det 20. århundrede at være af stor vigtighed for forståelsen af jordens mekaniske egenskaber, som påvist af den østrigske ingeniør og geolog [[Karl von Terzaghi]] (1883-1963) i sin banebrydende lærebog fra 1925, ''Erdbaumechanik,''<ref name=":2">Terzaghi, Karl (1925):  ''Erdbaumechanik auf bodenphysikalischer grundlage''. F. Deuticke, Leipzig - Wien, 399 sider</ref> hvor han blandt andet indfører begrebet ''effektive spændinger.'' Terzaghi, som betragtes som grundlæggeren af den moderne geoteknik,<ref>Holtz & Kovacs (1981), s. 8</ref> bidrog også med vigtige opdagelser inden for beregning af ''fundamenters bæreevne'', og han udviklede teorien bag sammentrykning eller ''konsolidering'' af lerlag. Indtil da havde man troet, at lerlag var helt ''impermeable'', helt uigennemtrængelige for vand, men Terzaghis arbejde viste, at lers konsolidering netop er et resultat af en meget langsom udpresning af vand fra lerets mikroskopiske porer. Sammen med kollegaen [[Ralph Peck]] (1912-2008) skrev han i 1948 en meget benyttet lærebog i jordmekanik og geoteknik.<ref>Karl Terzaghi og Ralph B. Peck (1948): ''Soil Mechanics in Engineering Practice''. Wiley, 729 sider. (2. udgave 1967, 3. udgave med Gholamreza Mesri som medforfatter 1996)</ref>
Teknologi Naturvidenskab