Lige bemærkelsesværdigt var derfor hendes valg om, at henvise til sig selv i den [[Maskulinitet|maskuline]] form "kramom" (som er formen for "jeg", når ligeværdige kongelige taler<ref name="20191126-AR">{{cite web |url=https://asian-recipe.com/limitless-thai-words-meaning-i-3776 |title=Limitless Thai Words Meaning “I” |author=Ara |work=Asian Recipe |date=26. november 2019 |access-date=8. oktober 2020 |language=en |archive-date=16. oktober 2020 |archive-url=https://web.archive.org/web/20201016070424/https://asian-recipe.com/limitless-thai-words-meaning-i-3776 |url-status=live }}</ref>) snarere end den [[feminin]]e version, "momchan" (som er "jeg" i almindelige menneskers daglige sprogbrug<ref name="20191126-AR" />). Ikke kun undgik hun det sædvanlige førstepersons [[stedord]], "kha phra phutthajao", i stedet valgte hun det mindst udførlige stedord, der var tilgængeligt i den indviklede tiltaleordning mellem almindelige mennesker og rangordenen af kongelige. Roligt brugte hun også det mandlige stedord "kramom", med henvisning til kronen af ens hoved – det højeste punkt på en almindelig krop – hvilket antydede et skift i sprogreference fra hendes ringere status, til hendes tænkende hjerne. Hun afsluttede sin tale med, at insistere på at bruge den almindelige tiltaleform mellem afsender og modtager, og derved gendannede hun faktisk også menneskelighed til kongen, i stedet for et sollignende væsen, man ikke kan se på, undtagen ved at lægge sig selv ned og kigge ind under hans svævende fødder ([[prostration]]).<ref name="20201001-BR" />
Filosofi Politik Historie