== ''Om Guds stad'' ==
{{Uddybende|Om Guds stad}}
Augustins syn på det korrekte liv for en kristen, skulle appellere til ''alle'' i [[menighed]]en – til den utro ægtemand; til kvinden, der var uønsket gravid; og til den fattige, der ønskede sig en bedre tilværelse. Her viste Augustin, der ellers var så fordømmende mod menneskeheden, tolerance. Han greb til nyplatonikernes tro på en fjern gud, som anså menneskene som en ubetydelig del af sit skaberværk. En kristen skal handle rigtigt for sin egen skyld, for ved at befri sig fra onde lyster, opfatter han nemmere Guds kærlighed. Dette har dog ingen betydning for Guds endelige dom, for enkeltmenneskets [[skæbne]] er allerede afgjort. Gud behøver ikke at vente til [[dommedag]] for at dømme den enkelte, for det er jo Ham, der dikterer folks handlinger og tanker. Ifølge ''Om Guds stad'' er menneskene delt i dem, der bor i [[Babylon]], det ondes stad, og dem, der bor i [[Jerusalem]], Guds stad. Babylon vil udslettes på dommedag, mens Jerusalem skånes. Menneskene er Guds foretrukne skabninger, mens deres liv og lidelser er uden interesse for Ham. Deres handlinger er forudbestemte, og deres [[Fri vilje|frie vilje]] kun en [[Synsbedrag|illusion]]. Men om de er syndere uden håb om [[frelse]], kan de alligevel handle efter Guds bud og derved ære Ham. – Sådan konstruerede Augustin en verden, hvori Gud har forudbestemt alt, men hvor menneskene alligevel besidder en fri vilje til at handle rigtigt. Det er en selvmodsigelse, og som filosofisk argument holder det ikke vand; men det lykkedes som en opskrift på et kristent liv i en ond verden. Augustins teologi er en dyster, sammensat og selvmodsigende [[vision (religion)|vision]], men kom til at danne grundlaget for [[Vesten]]s kristendom.<ref>Roger Osborne: ''Civilization'' (s. 130-3)</ref>
Filosofi