== Finansieringen af velfærdssamfundet ==
{{Uddybende2|Den skandinaviske velfærdsmodel}}
{{Uddybende2|Velfærdsstaten i Danmark}}
I perioden fra omkring årtusindskiftet foregik en løbende offentlig debat af, om der i fremtiden ville være råd til at finansiere velfærdssamfundet, eller med et fagøkonomisk udtryk: Om finanspolitikken var [[finanspolitisk holdbarhed|holdbar]] i det lange løb. Debatten handlede især om [[demografi|de demografiske forskydninger]] med flere ældre i forhold til yngre, både på grund af pensioneringen af de store fødselsårgange fra 1940'erne og på grund af en stadig stigende levealder.<ref>Det Økonomiske Råd (1998): Flere ældre - en udfordring for velfærdsstaten. Kapitel II i ''Dansk Økonomi, efterår 1998''.</ref> Blandt andet som følge heraf blev finanspolitikken efterhånden omlagt til at tage mere langsigtede hensyn: Fra 1997 blev finanspolitikken tilrettelagt inden for rammerne af overordnede mellemfristede planer, som igen blev fastlagt ud fra et hensyn til holdbarheden på helt lang sigt. Samme tankegang førte til nedsættelsen af [[Velfærdskommissionen]] i 2004-05, og på grundlag af dens arbejde blev [[velfærdsforliget]] i 2006 indgået mellem regeringen, Dansk Folkeparti, Socialdemokratiet og Det Radikale Venstre. En af konsekvenserne var, at tilbagetrækningsaldrene (dvs. efterløns- og folkepensionsalder) skulle hæves med 2 år fra henholdsvis 2019 og 2024, og at begge aldre derefter skulle tilpasses hvert femte år i takt med den gennemsnitlige levealder. Velfærdsforliget vurderes i dag at have styrket den danske finanspolitiske holdbarhed meget markant. I de følgende år gennemførtes flere forskellige andre ændringer i de offentlige finanser. I 2011 vedtoges således [[tilbagetrækningsreformen]], der begrænsede efterlønsordningen til tre år og fremrykkede de stigninger i efterløns- og folkepensionsaldrene, som oprindelig var aftalt i velfærdsforliget i 2006. Efter gennemførelsen af denne reform, som påvirker de langsigtede offentlige finanser positivt på grund af færre udgifter til overførselsindkomster samt flere skatteindtægter fra en større arbejdsstyrke, vurderedes det af bl.a. regeringen og de økonomiske vismænd, at den danske finanspolitik nu var blevet holdbar. I valgkampen forud for [[Folketingsvalg 2015]] gik [[Venstre]] til valg på flere reformer af overførselsindkomsterne, nulvækst i den offentlige sektor og lettelser i [[topskat]]ten.<ref name=autogeneret1 /> Selv om et flertal af Folketingets medlemmer pegede på [[Lars Løkke Rasmussen]] som statsminister, og denne dannede en mindretalsregering bestående af Venstre-ministre, var der ikke umiddelbart flertal for alle de nævnte initiativer.<ref>[''DF giver lunken modtagelse til Løkkes regeringsgrundlag'', Berlingske Polinfo, 28. juni 2015]</ref>
{{Uddybende2|Finanspolitisk holdbarhed}}
Historie