Inden slaget ved Kursk havde Model forudset muligheden af et sovjetisk angreb i frontfremspringet ved Orel og havde (uden at OKH vidste det) bygget omfattende defensive stillinger for at kunne imødegå et sådant angreb. Efter at hans fremstød var gået i stå, indledtes de sovjetiske modangreb som forventeligt den [[12. juli]]. Det involverede ikke blot Rokossovskijs Centrale Front, men også Bryansk Fronten og den sovjetiske Vestfront, en større koncentration af styrker end Model havde angrebet i Operation Citadelle. I slaget gav von Kluge ham kommandoen over 2. Panserarmé udover 9. Armé – igen en større styrke end han havde kommandoen over i operation Citadelle.<ref>Newton (2002), pp.135–136.</ref> Den sovjetiske overvægt var så stor, at [[Stavka]] forventede, at det kun ville tage to dage at nå Orel og splitte de tyske styrker i tre dele<ref>Newton (2006), p.256.</ref>. I stedet endte slaget tre uger senere med Models ordnede tilbagetog fra frontfremspringet. En ide om omfanget af kampene sammenlignet med Citadelle kan man få ud af de samlede tabslister for 2. Panserarmé og 9. Armé: fra 1. til 10. juli led tyskerne tab på 21.000 og fra 11. til 31. juli på 62.000. Trods disse tab havde han tilført de tre sovjetiske fronter tilsvarende svære tab, forkortet fronten og undgået at blive nedkæmpet.<ref>Newton (2006), 255–262.</ref><ref>Ziemke (1986), pp.139–142.</ref> Hans rygte overlevede således nederlaget i Citadelle.
Død Kriminalitet