I Danmark blev avantgarde-jazzen med visse modifikationer forholdsvis hurtigt adopteret af musikerne bag [[The Contemporary Jazz Quintet]] med bl.a. [[Franz Beckerlee]] på altsaxofon (dvs. samme Franz Beckerlee, som senere i 1969 skiftede til guitar og dannede rockorkestret [[Gasolin]] sammen med [[Kim Larsen]]). - Spillestilens ophævelse af enhver binding til en hvilken som helst underliggende musikalsk grammatik, herunder til hele det grundlæggende dur-moll system, betød, at øret uvægerlig vil opfatte avantgarde-jazzen som [[Atonal musik|atonal]] og til tider endog stærkt [[Konsonans|dissonerende]], hvilket publikum ikke altid var lige tilbøjelig til umiddelbart at acceptere. Spillestilen døde derfor noget ud igen internationalt i løbet af 1970'erne på grund af manglende publikuminteresse, idet en hyppigt fremført indvending her bl.a. var, at musikken generelt ikke forekom just vellydende ud fra et alment æstetisk synspunkt grundet navnlig den omstændighed, at forholdet mellem dissonanser og konsonanser kom til at fremstå alt for ulige fordelt med en alt for stressende belastning under musikoplevelsen til følge. Og at musikken slet ikke tog udgangspunkt i det subjektive menneskelige sind, men i et objektivt og til tider nærmest matematisk/formelpræget kompositionssystem, hvad der i nogen grad kunne opleves som temmelig koldt og uvedkommende.<ref>Nicolas Ruwet: "Contradictions du langage sériel", ''Revue belge de Musicologie'', vol. 13, p 83-97 (1959).</ref>
Musik