Den russiske militærdoktrin blev ændret i begyndelsen af [[1900-tallet]]. Den russiske hærledelse havde trods alliancen med Frankrig fra 1893 indtaget en defensiv holdning. Man var indstillet på at føre en forsvarskrig bag en linje ved [[Wisła]]-floden. De vestpolske provinser var på tre sider omgivet af Tyskland og Østrig-Ungarn, og var således vanskelige at forsvare, og skulle derfor i første omgang opgives. Dette ændrede sig da den russiske krigsminister [[Vladimir Sukhomlinov]] i 1910 godkendte ''Plan No. 19''. Denne gik ud på et russisk fremstød ind på tysk område for at aflaste Frankrig under et sandsynligt angreb i lighed med [[Schlieffenplanen]]. Ministerens førende militærrådgiver [[Jurij Danilov]] havde udset Østpreussen til dette fremstød, da det kunne angribes både fra syd og nordøst. Til hans store utilfredshed forhindrede politiske og sociale rivaliseringer indenfor hæren at planen blev fuldt ud gennemført. I stedet blev der valgt et kompromis. Den russiske styrke blev delt i to armégrupper mod henholdsvis Tyskland og Østrig-Ungarn. Den tilpassede plan afsatte to arméer til at rykke ind i Østpreussen. Den 1. armé under general [[Paul von Rennenkampf]] skulle støde frem ved [[Nemunas|Memel]], mens den 2. armé under general [[Aleksandr Vasiljevitj Samsonov]] skulle ryk frem sydfra. Samtidig skulle sydvestfronten under [[Nikolaj Iudovitj Ivanov]] rykke frem mod Østrig-Ungarn i Galicien.
Historie