I Platons filosofi er det egentlige og virkelige fænomen almenbegrebet, det han kaldte ideer, mens de fysiske fænomener man kan iagttage blot var [[Hulelignelsen|skyggebilleder]] af ideen. Ideerne er tingens form ([[græsk (sprog)|gr.]] ''eidos'') eller væsen ([[græsk (sprog)|gr.]] ''ousia'') <ref>Om tingens form: ''[[:de:eidos|eidos]]'') eller væsen (''[[:de:ousia|ousia]]''){{de sprog}}, se [[Ontologi (filosofi)]]).</ref>
Ideerne bliver hos Platon erkendt ved et slags syn, man skuer ideerne (idé: af ''idein'', at se)<ref>Schanz, s. 33ø</ref>. Denne skuen af ideerne, som er fornuftens mål, optræder i [[Dialog (litteratur)|dialogen]], der forudsætter fødselshjælp, jordmoderkunst eller maieutik<ref>Maieutik, jordmoderkunst: [[Sokrates]]' pædagogiske spørgemetode. (Jævnfør også hos Kierkegaard , "... jordemoder- ... --- …al sand hjælpen begynder med en Ydmygelse; hjælperen maa først ydmyge sig under Den, han
vil hjælpe, og herved forstaa, at det at hjælpe er ikke det at herske, men det at tjene, at det at
hjælpe ikke er at være den herskesygeste men den taalmodigste, at det at hjælpe er villighed til
indtil videre at finde sig i at have Uret, og ikke at forstaa hvad den Anden forstaar (1, s. 97) – [http://www.dadj.dk/multimedia/Jordemoderensommaieutiker_1.pdf pdf-fil]{{Dead link|date=januar 2022 |bot=InternetArchiveBot |fix-attempted=yes }} — [[:de:Mäeutik|Mäeutik]] {{de sprog}}</ref> Ideerne er "urbilledet" (''paradeigma'') for alle ting. De er uforanderlige og ''før'' enkelttingene (''universale <span style="text-decoration:underline;">ante</span> rem'') der kun ''har del i'' disse (gr. ''methexis''). Kun disse ideer er i ordets egentlige forstand værende. De synlige enkeltting er kun mere eller mindre fuldkomne efterligninger eller afbildninger af ideerne. Enkelttingene opstår, forandrer sig og forgår; deres sted er mellem væren og ikke-væren.
Filosofi