Bare egetræer og træstubbe som dem i ''[[:Fil:Caspar David Friedrich The Tree of Crows.jpg|Ravnetræet]]'' (c. 1822), ''[[commons:Image:Caspar David Friedrich 028.jpg|Mand og kvinde betragter månen]]'' (c. 1818 el. ca. 1824) og ''Pilebusk under nedgående sol'' (ca. 1835), er tilbagevendende elementer i Friedrichs malerier, som symboliserer døden.<ref>{{Harvnb|Johnston|Leppien|Monrad|1999|pp=114, 117–119}}</ref> Som modvægt til følelsen af fortvivlelse står Friedrichs symboler på frelse: korset og den opklarende himmel lover [[udødelighed|evigt liv]]; og den smalle måne antyder håb og Kristus stigende nærhed.<ref name="BSH">{{Citation|last=Börsch-Supan|first=Helmut|date=september 1972|title=Caspar David Friedrich's Landscapes with Self-Portraits|journal=The Burlington Magazine|volume=114|issue=834|pages=620–630|jstor=877126}}</ref> I hans billeder af havet optræder der ofte ankre på stranden, en indikation af åndeligt håb.<ref name="siegel"/> Den tyske litteraturforsker Alice Kuzniar finder i Friedrichs malerier en temporalitet – en levendegørelse af tidens gang – som sjældent ses understreget i billedkunsten.<ref>{{Citation|doi=10.2307/25600760|last=Kuzniar|first=Alice|year=1989|title=The Temporality of Landscape: Romantic Allegory and C. D. Friedrich|journal=Studies in Romanticism|volume=28|issue=1|pages=69–93|issn=0039-3762|jstor=25600760}}</ref> F.eks. i ''Klosteret i egeskoven'' viser munkenes bevægelse væk fra den åbne grav og hen mod korset i horisonten Friedrichs budskab om, at menneskelivets endelige destination ligger hinsides graven.<ref>{{Harvnb|Börsch-Supan|1974|pp=84}}</ref>
Biblioteks-_og_informationsvidenskab Maleri