[[Racelære]]n, også kaldet videnskabelig racisme, udvikledes som led i europæernes kolonisering af verden, hvor de kom i kontakt med befolkninger med et andet udseende og en fremmed kultur, og så var det nærliggende, at forskellen i udseende var årsag til den fremmede kultur. Nogle biologer opdelte mennesket i [[underart]]er, som de tillagde forskellige hierarkisk ordnede karaktertræk. I den ældre racelære blev hovedvægten lagt på [[hudfarve]] og [[kranium|kraniets]] form samt den geografiske udbredelse heraf. [[Carl von Linné]] offentliggjorde i sit værk ''Systema Naturae'' fra 1735 en inddeling af mennesket i grupperne afrikanske, europæiske, asiatiske og amerikanske. [[Johann Friedrich Blumenbach]] offentliggjorde i [[1781]] en inddeling i typerne mongoloid, kaukasoid, malay, etiopisk og indiansk. Cuvier antog i bogen ''Le régne animal'' fra 1817, at man kunne skelne mellem tre hovedracer: en hvid, en gul og en sort, og at alle øvrige racer var opståede ved indbyrdes sammenblanding af disse. Svenskeren [[Anders Retzius]] foretog i 1842 en raceinddeling på grundlag af målinger af kranier; han skelnede mellem to grundformer: en kortskallet (''brachycefal'') og en langskallet (''dolichocefal''). Med tiden voksede antallet af foreslåede racer med talrige regionale inddelinger. Således inddelte de danske geografer [[Martin Vahl (1869-1946)|Martin Vahl]] og [[Gudmund Hatt]] i 1927 befolkningen i Europa i en ''nordisk race'', en ''alpin race'' og en ''mediterran race''.<ref>*Martin Vahl og [[Gudmund Hatt]]: ''[[Jorden og Menneskelivet]]. Geografisk Haandbog''; bind 4; København 1927, s. 10-13</ref>.
Filosofi Samfund