I begyndelsen af det Vestlige Han-dynasti fandtes 13 centralt kontrollerede præfekturer i den vestlige tredjedel af riget, mens de østlige to tredjedele var inddelte i ti halvautonome kongeriger.<ref name="loewe 1986 122 125">Loewe (1986), s. 122–125.</ref> Visse af dem blev styret af hærførere, som ver blevet udpeget til konger, selv om de 157 f.Kr. var blevet erstattede med personer fra [[Liu]]-familien, eftersom loyaliteten hos de, som ikke tilhørte slægten, blev betvivlet.<ref name="loewe 1986 122 125"/> Efter flere oprør af Han-konger, hvoraf det største var [[de syv staters oprør]] i [[154 f.Kr.]], gennemførtes en række reformer, som begyndte 145 f.Kr., og som begrænsede disse kongerigers størrelser og magt.<ref>Loewe (1986), s. 139–144.</ref> Kongerne måtte ikke længe ansætte personale selv, og i stedet for blev embedmændene udpeget af det kejserlige hof.<ref name="bielenstein 1980 106 chu 1972 76"/> Konger blev formelle chefer over deres forleninger og fik en del af skatten som indkomst.<ref name="bielenstein 1980 106 chu 1972 76">Bielenstein (1980), s. 106; Ch'ü (1972), s. 76.</ref> Disse kongeriger blev aldrig helt opgivede men fandtes igennem hele resten af Vestlige og Østlige Han.<ref name="bielenstein 1980 105">Bielenstein (1980), s. 105.</ref>
Kultur