[[Doctor juris]] 1828 – ''De delictis recidivis'' –, virkede Nypels derefter i praksis, blev 1835 ekstraordinær [[professor]] i Liège og 1849 ordentlig professor sammesteds. Sammen med [[Jacques-Joseph Haus]] stod Nypels som [[Belgien]]s førstemand i den europæiske [[strafferet]]slitteratur; begge tog ivrig del i forarbejderne til de ny belgiske straffe- og straffeproceslove, og i bindstærke værker beherskede Nypels som kommentator og fortolker den belgiske strafferetsvidenskab og retsanvendelse.
 
Foruden at offentliggøre en række akademiske taler, [[biografi]]er, [[bibliografi]]ske arbejder og en mængde [[tidsskrift]][[afhandling]]er og andet, bearbejdede Nypels [[Adolphe Chauveau]]s og [[Faustin Hélie]]s ''La théorie du Code pénal'' (I–III, 1845–51, [[oversat]] på [[Italiensk (sprog)|italiensk]] af Stringari 1852, 2. udgave 1859–63; oversat på italiensk af P.J. Mancinri 1868 ff.) og sammes ''Traité de l'instruction criminelle et théorie du code d'instruction criminelle'' (I–III 1863–69; med bistand af [[Léopold Hanssens]] og [[Constant Casier]]) og skrev blandt andet ''Code pénal belge'' (I–III 1867–84; ny udgave ved [[Jean Servais]] I–IV, 1896–99), ''Législation criminelle de la Belgique'' (I–IV 1867–84) og en række kommentarer til andre love, navnlig af kriminalistisk indhold.
Personbillede_savnes Litteratur Uddannelse Universiteter Undervisning