Den første konfrontation mellem hunnerne og det romerske rige kom i 395. Tidspunktet var velvalgt for hunnerne: Der var i 393-394 oprør mod kejser [[Theodosius den Store|Theodosius]], og felthæren fra de østlige provinser var sendt til Norditalien for at indgå i kejserens styrker. De hunniske angribere forcerede [[Kaukasus]]-bjergene og strømmede plyndrende ned gennem [[Armenien]] og angreb bosættelser i såvel Romerriget som det [[Persiske rige]]. Hunnerne kom vidt omkring, men kunne ikke indtage de største, befæstede byer som [[Antiochia]], [[Şanlıurfa|Edessa]] (Şanlıurfa) og den persiske hovedstad [[Ctesiphon]]. Først i 398 nåede en romersk hær frem, og da havde hunnerne indledt hjemturen. Det massive plyndringstogt fik blandt andet den effekt, at perserne befæstede passet ved Darial i Kaukasus og udstationerede styrker i fæstningen. Som noget hidtil uset gik romerriget med til at betale en del af anlægget, da det helt klart var i begge parters interesse at forhindre nye angreb.<ref>Heather (2005), side 386-387.</ref>
Historie