'''Kapitel 5:''' Når Tove får sprøjten, føler hun, at tiden holder op med at eksistere. Nogle gange kan hun ikke mærke sprøjten og siger ofte, at der er for lidt i den. Han siger, at hun skal holde lidt tilbage for ikke at blive syg, og hun svarer, at hun bliver syg, hvis hun holder op. Tove kan nu kun ligge i sengen og kan kun gå på toilettet, når hun får hjælp. Hendes gardiner er altid trukket for, fordi hun ikke kan lide, hvordan lyset skærer i hendes øjne. Derfor er der ingen forskel på nat og dag. Når telefonen ringer, tager Carl den og må sige, at Tove ikke kan tage den. Hun har ikke appetit. Når hun spiser, brækker hun det op igen. Hun spørger, om hun er ved at blive en rigtig narkoman, og Carl svarer, at det er hun. Hun ved, at hun er døende, og at hun skal ringe til Geert Jørgensen, men hvis hun gør det, er det forbi med sprøjterne. Derfor gør hun det ikke. Lise spørger hvad hun fejler, og Tove svarer, at det er en blodsygdom. Det har Carl sagt, at hun skal fortælle. Carl fortæller hende, at hun snart skal stoppe for sine børns skyld. Hun siger, at hun ikke kan leve uden Pethidin. Carl låser sig inde på sit værelse, og han beder Jabbe om ikke at lukke Toves veninder ind i huset. Tove beder Jabbe om at finde nummeret til Geert Jørgensen. Hun ringer til ham og fortæller ham, at hun er ved at dø. Han beder om at tale med Carl. Hun hører Carl råbe. Dagen efter tager Carl ind til Geert, og da han kommer hjem, fortæller han Tove, at hun skal indlægges til afvænning, så snart der er plads på Oringe. Tove bliver fragtet til afvænning i ambulance, og Carl hvisker til hende, at han aldrig rigtig var sikker på hendes ørepine. Det er den sidste sætning, hun hører fra ham.
Litteratur Kultur