Han fremstiller sig selv ({{Bib|Gal.|Gal|2|4}}-10) som ordfører i forhandlingen, uden at nævne at det skulle være som udsending for Antiokia. Det var således ikke lykkedes for de "falske brødre" der havde sneget sig ind for at udspionere hans frihed i Kristus at trænge ham i defensiven – om så blot for en stund. Ydermere havde ingen der havde noget at sige inden for menigheden pålagt ham noget – Paulus nævner kun de "tre søjler" [[Jakob den Retfærdige|Jakob]], [[Peter (Bibelen)|Peter]] (Kefas) og [[Johannes (apostel)|Johannes]] – end ikke hans ledsager grækeren [[Titus (discipel)|Titus]] var blevet tvunget til omskærelse. De havde snarere erkendt at hans missionsresultater var at sidestille med Peters, og de havde med håndslag forsikret ham at han og Barnabas havde ret til at forkynde evangeliet blandt hedninger – ganske som han selv havde forstået det. De skulle blot huske på "de fattige".
Filosofi Religion Kultur