April [[1896]] overtog han atter Landbrugsministeriet og tillige ledelsen af et moderat republikansk [[kabinet]], der delvis støttedes af det [[Monarkisme|monarkistiske]] [[Højre]], men bekæmpedes af det kirkefjendske, socialradikale Venstre. Mélines uvilje mod radikale skridt gjorde ham til bestemt modstander af [[Dreyfusprocessen]]s revision; efter som dette spørgsmål tilspidsede de politiske modsætninger, blev forbundet med Højre vanskeligere, og ved valget maj [[1898]] blev Venstre så stærkt, at Méline næste måned måtte vige for den radikale [[Henri Brisson|Brisson]]. Hans saglige og parlamentariske dygtighed bevarede ham stillingen som leder af de moderate oppositionsgrupper, der forenedes til "Progressisterne". Ved [[præsidentvalg]]et februar [[1899]] fik han 279 stemmer og [[1903]] gik han over i [[Frankrigs senat|Senatet]], hvor han kæmpede ivrigt mod ophævelsen af [[konkordat]]et, men dog på grund af sin fremrykkede alder og radikalismens vækst ikke kom til at spille nogen hovedrolle. Han har forfattet et vægtigt indlæg for sine [[statsøkonomi]]ske anskuelser: ''Le retour à la terre et la surproduction industrielle'' (1905).
Politik Historie