Mariane Jensen blev uddannet på [[Det Kongelige Teater]]s danseskole under [[Vincenzo Galeotti]]s vejledning og [[debut]]erede [[23. september]] [[1784]] på hoftheatret i balletten ''«Den straffede Vankundighed».'' af Vincenzo Galeotti og med musik af [[Jens Lolle]]. Med et så vel smukt som interessant ansigt forenede hun en nydelig figur, personlig ynde og skjælmeri i sit væsen samt et ikke almindeligt fremstillingstalent, og hun blev derfor snart en af de ypperste i balletten, særlig i muntre danse og i fint komiske partier. I december [[1792]] ægtede hun danseren [[Antoine Bournonville]]. Ved sæsonens åbning [[16. september]] [[1790]] havde hun lejlighedsvis udført Rynos rolle i [[Christen Henriksen Pram]]s skuespil ''«Frode og Fingal»'' og derved henledet opmærksomheden på sig som en mulighed i det reciterende skuespil, og i [[1796]] gik hun definitivt over til denne kunstart, i det hun [[18. februar]] samme år med afgjort held debuterede som Josepha i [[August von Kotzebue]]s ''«Armod og Højmodighed».'' Hun havde en meget velklingende og bøjelig talestemme og en naturlig diktion, der understøttedes af hendes store scenevanthed, og efter at have spillet Susanne i [[Pierre Beaumarchais]]’ ''«[[Figaros Bryllup]]»'' regnedes hun allerede for en af de dygtigste skuespillerinder, da døden [[29. august]] [[1797]] pludselig bortrev hende efter en fødsel kun 29 år gammel. Hun optrådte sidste gang [[19. maj]] 1797 som Pouline i ''«Den snedige Brevvexling»'' af [[Fabre d'Eglantine]].
Personbillede_savnes Kunst Historie Kultur