Skrivekridtets høje [[Pore (jord)|porøsistet]], op til 46 %,<ref name=":1" /> gør det i stand til at indeholde store mængder af kulbrinter, kendt som [[nordsøolie]]. Men da skrivekridt er meget finkornet, har det en meget lille [[Permeabilitet (hydrodynamik)|permeabilitet]], hvorfor olien kun strømmer forholdsvis langsomt hen mod en olieboring, hvorfra det pumpes op.<ref>{{Cite web |url=http://www.geus.dk/DK/publications/popular-geology/geo-nyt-geus/Sider/gi011_03.aspx |title=Sprækker, vand og olie i kalk - Geologi nyt fra GEUS 1, 2001<!-- Bot genereret titel --> |access-date=15. april 2015 |archive-date=24. september 2015 |archive-url=https://web.archive.org/web/20150924022016/http://www.geus.dk/DK/publications/popular-geology/geo-nyt-geus/Sider/gi011_03.aspx |url-status=dead }}</ref> Man har derfor især gennem 1980'erne og -90'erne udviklet nye boreteknikker, med vandrette boringer og kunstig opsprækning af kalken, så at dennes permeabilitet kan øges, hvorved en større del af et kalkreservoirs kulbrinter kan udvindes. Fra at man i 1960'erne typisk udvandt 5-10 % af olien, er man i begyndelsen af det 21. århundrede flere steder oppe på udvindingsgrader på over 30 %.{{kilde mangler|dato=april 2015}}
Kemi Kommunikation Teknologi Uddannelse Geologi Undervisning