== Unionen med Sverige og udpegelse til statsminister ==
Efter at foreningen med [[Sverige]] var afsluttet, kaldtes Løvenskiold af [[Karl 14. Johan af Sverige|Carl Johan]] til Christiania, hvor der blev ham tilbudt en plads i den nye regering. Han afslog dette, men modtog i stedet det hverv at forhandle i København om opgørelsen af [[statsgæld]]en. [[1815]]-[[1816|16]] var han i denne anledning i København, men uden at føre forhandlingerne til ende. 1815 blev han udnævnt til statsråd og førte vedvarende denne titel, medens han for øvrigt som privatmand levede på Fossum, hvor han var fuldt optaget. Han byggede i disse år den store hovedbygning, som fremdeles står. Dette rolige liv vedvarede til [[1828]], da han udnævntes til statsminister og chef for den norske statsrådsafdeling i [[Stockholm]]. Som statsminister nød Løvenskiold Carl Johans specielle nåde og hørte til den intimeste kreds, der omgav kongen, medens han næppe arbejdede synderlig godt sammen med regeringens chef i [[Oslo|Christiania]], statsråd [[Jonas Collett]]. [[1833]] ledsagede han kronprins [[Oscar 1. af Sverige|Oscar]] på dennes rejse til Bergen. Få en udenlandsrejse [[1834]] gjorde han bekendtskab med kong [[Frederik Vilhelm 3. af Preussen|Frederik Vilhelm III]] og med [[fyrst Metternich]]. Den liberale norske opposition yndede ham derimod ikke. [[Stortinget]] i [[1836]] optrådte på en måde, der ikke alene fremkaldte kongens misfornøjelse, men også vakte opsigt i udlandets diplomatiske verden på et tidspunkt, da der kunne befrygtes alvorlige forstyrrelser af den europæiske fred. Visse vink fra [[Sankt Petersborg]] havde til følge, at Carl Johan i juli 1836 bestemte sig for at opløse Stortinget og udførte denne beslutning. Statsråderne [[Poul Christian Holst]] og [[Thomas Fasting]] protesterede, derimod ikke Løvenskiold., som alene var indviet i kongens bevæggrunde. Han blev i denne anledning genstand for de voldsomste angreb. I almindelighed troedes, at den aristokratiske statsminister havde tilrådet kongen at opløse stortinget for derved at undgå vedtagelsen af de nye demokratiske kommunallove. Inden opløsningen nåede [[Odelstinget]] at anklage ham for en [[rigsret]]. ''"Man kan dekapitere mig, men ikke dekaraktisere mig"'', skal statsministeren derom have sagt. Med en eller to stemmers overvægt idømte rigsretten ham en [[mulkt]] af 1000 speciesdaler! Løvenskiold indgav en ansøgning om afsked, hvori han betegnede sig selv som den, der var ''"indviet i alle de Rigets indre og ydre Forhold"'', der havde foranlediget beslutningen om at opløse Stortinget. Kongen svarede med at anmode ham om at forblive stående, hvad også skete.
Titler Politik Samfund Historie Organisationer Uddannelsesinstitutioner