[[Lazaret]]lejren i Hald var i brug i godt et år, og i den tid passerede lidt over 1.500 krigsfanger igennem lejren, hvoraf cirka 1.200 var østrig-ungarere. De sidste krigsfanger, der var internerede i Hald som følge af krigsfangeudvekslingsaftalen mellem på den ene side Østrig-Ungarn og Tyskland og på den anden side Rusland, forlod lejren i maj 1918. Lejren skulle dog snart blive fyldt op igen. For fra efteråret 1918 og frem til [[1920]] husede Haldlejren flere tusinde, hovedsageligt russiske, krigsfanger, der enten var flygtet fra krigsfangenskab i Nordtyskland, hvor en del var beskæftigede i landbruget, eller var blevet løsladt som resultat af fredsslutningen i november 1918. Af disse russiske krigsfanger valgte man fra dansk side, at dem, der havde sympati for det nye bolsjevistiske i Rusland, skulle interneres Hald og dermed i sikker afstand fra København, mens de apolitiske eller kontrarevolutionære interneredes i Horserød. De sidste krigsfanger forlod lejren i 1920 og i [[1922]] overdrog den danske stat lejren til [[Dansk Røde Kors]] og etablerede Folkekuranstalten.<ref>Koop, Burkhard Interneret i Danmark under første verdenskrig (Forlaget Skilling, København, 2007) p. 190ff. {{ISBN|87-91932-04-1}}</ref> 21 krigsfanger døde under opholdet og ligger begravet på Viborg Kirkegård.
Bygninger,_konstruktioner_og_anlæg