I kølvandet på republikkens sammenbrud var statsreligionen tilpasset til at støtte den nye regering af kejsere. Augustus som den første romerske kejser, retfærdiggjorde omskiftet til enmands-regering med et stort program af religiøs vækkelse og reform. Offentlige løfter tidligere lavet for sikkerheden i republikken var nu rettet mod velbefindendet af kejseren. Tilbedelse af kejseren blev udvidet i stor stil den traditionelle romerske tradition [[Genius]] (guddommeliggjort personifikation af forfædre). Ved død kunne en kejser blive givet guddommelighed (''Divus'') ved afstemning i Senatet. En Imperial kult, påvirket af [[Hellenismen|hellenisme]], blev en af de store måder Rom markerede sin tilstedeværelse i provinserne og blev set som et redskab til give en fælles kulturel identitet og skabe loyalitet i hele riget. Udbredelse af denne imperielle kult strækte sig så langt som Najran i det nuværende [[Saudi-Arabien]].<ref>The ''[[caesareum]]'' at Najaran was possibly known later as the "Kaaba of Najran": جواد علي, المفصل في تاريخ العرب قبل الإسلام (Jawad Ali, ''Al-Mufassal fi Tarikh Al-'Arab Qabl Al-Islam''; "Commentary on the History of the Arabs Before Islam"), Baghdad, 1955–1983; P. Harland, "Imperial Cults within Local Cultural Life: Associations in Roman Asia", originally published in ''Ancient History Bulletin / Zeitschrift für Alte Geschichte'' 17 (2003) 91–103.</ref> Afvisning af statsreligionen blev ensbetydende med forræderi mod kejseren. Dette var baggrunden for Roms konflikt med kristendommen, som romerne skiftevis betragtede som en form for ateisme.[[Fil:HMB_-_Muri_statuette_group_-_Ensemble.jpg|left|thumb|Statuer som afbilledere romerske og galliske guder, som blev anvendt i et romersk hjems temple.]]Romerne er kendt for det store antal af guder, en kapacitet som modtog hån fra tidlige kristne [[polemik]]ere.<ref>For an overview of the representation of Roman religion in early Christian authors, see R.P.C. Hanson, "The Christian Attitue to Pagan Religions up to the Time of Constantine the Great," and Carlos A. Contreras, "Christian Views of Paganism," in ''Aufstieg und Niedergang der römischen Welt'' II.23.1 (1980) 871–1022.</ref> Da romerne begyndte, at udvidede deres dominans i hele [[Middelhavsområdet]], var deres politik generelt, at absorbere de guder og kulter af andre folkeslag i stedet for at forsøge at udrydde dem.<ref>"This mentality," notes John T. Koch, "lay at the core of the genius of cultural assimilation which made the Roman Empire possible"; entry on "Interpretatio romana," in ''Celtic Culture: A Historical Encyclopedia'' (ABC-Clio, 2006), side 974.</ref> En måde at Rom fremmede stabilitet blandt forskellige folkeslag var ved at støtte deres religiøse arv, bygge templer til lokale guddomme, der indrammede deres teologi i hierarkiet af romerske religion. Skrifter fra hele imperiet nævner tilbedelsen af lokale og romerske guder side-om-side.<ref>Rüpke, "Roman Religion – Religions of Rome," side 4; Benjamin H. Isaac, ''The Invention of Racism in Classical Antiquity'' (Princeton University Press, 2004, 2006), side 449; W.H.C. Frend, ''Martyrdom and Persecution in the Early Church: A Study of Conflict from the Maccabees to Donatus'' (Doubleday, 1967), side 106; Janet Huskinson, ''Experiencing Rome: Culture, Identity and Power in the Roman Empire'' (Routledge, 2000), side 261. See, for instance, the altar dedicated by a Roman citizen and depicting a sacrifice conducted in the Roman manner for the Germanic goddess [[Vagdavercustis]] in the 2nd century AD.</ref> Ved toppen af imperiets magt blev adskillige kulter af pseudo-udenlandske guder (romerske genopfindelse af lokale guder) dyrket i Rom og i provinserne, blandt dem i kulturelle centre omkring [[Kybele]], [[Isis]], [[Epona]] og af solguder såsom [[Mithras]] og [[Sol Invictus]], fandtes så langt mod nord som [[Romersk Britannien]]. Fordi romerne aldrig var blevet forpligtet til at dyrke en gud eller kun én kult, var religiøs tolerance ikke et problem i den forstand, som det ville være for konkurrerende monoteistiske systemer.<ref>A classic essay on this topic is [[Arnaldo Momigliano]], "The Disadvantages of Monotheism for a Universal State," ''Classical Philology'' 81.4 (1986) 285–297.</ref>
Filosofi Historie Kultur Tidligere_riger,_stater,_protektorater,_kolonier_og_lande Foreninger Organisationer