Uagtet han ellers vistnok ikke kunne regnes mellem [[N.F.S. Grundtvig]]s disciple, nærede han fuld overbevisning om lovens nødvendighed og billighed. Men det var ingen let sag at skulle overvinde den modstand, den mødte i Landstinget, hvor det med rette blev fremhævet, at den i virkeligheden var en lejlighedslov, fremkaldt ved et enkelt tilfælde ([[Vilhelm Birkedal]]s afskedigelse). Det var intet under, at han, da en måned efter hans tiltrædelse det afgørende slag stod i [[Landstinget]], ikke sejrede i debatten over for dettes slagfærdige medlemmer. Lovens vedtagelse blev ikke sat igennem af ham, men af konseilspræsidenten, der gjorde den til et [[kabinetsspørgsmål]]. Denne sejr skulde derfor ikke styrke Hansens stilling, og 22. september 1869 udtrådte han af ministeriet.
Historie