Generelt har de norske fiskerier været udsatte for store svingninger og usikkerhed. Både ressourcetilgangen og markedstilgangen har varieret. Det var gode forhold for fiskerierne helt op til slutningen af 1500-tallet, da den første store markedskrise indtraf.<ref name=Chr13>[[#Chr|Christensen: ''Torskefiskets historie'' side 13]]</ref> Nordlandsfiskerne var i begyndelsen af 1500-tallet blevet Norges mest velstående befolkning, men den ensidige satsning på fiskeri blev en byrde, som varede helt til slutningen af dette og starten på det påfølgende århundrede.<ref>[[#Nie|Nielssen m.fl.: ''Fangstmenn'' side 425.]]</ref> Hvilke faktorer, som har været udslagsgivende for kriserne, har historikerne diskuteret i lang tid.<ref name="Hut47">[[#Hut|Hutchinson og Elstad: ''I amtmandens dager'' side 46.]]</ref> Folketallet i Europa voksede kraftigt, hvilket gav efterspørgsel efter jordbrugsland og stigende priser på landbrugsprodukter. Fiskerne fik dermed mindre korn i bytte for fisken, de solgte. Et andet forhold var, at norsk fiskeeksport muligvis for første gang fik konkurrence fra andre landes fiskerier. Efter, at den italienske opdager [[Christoffer Columbus]] havde fundet vejen til Amerika, blev gode fiskefelter ud for kysten af [[Newfoundland]] opdaget, som ret tidligt blev udnyttet.<ref name=Chr12/> Imidlertid har Nedkvitne påpeget, at dette næppe kunne være udslagsgivende for omsætningen af tørfisk fra lofotenfiskeriet, fordi fisken fra Newfoundland forsynede Sydeuropa.<ref name=Hut47/> Endnu en faktor, som påvirket fiskemarkedet, var, at [[Husholdningssalt|salt]] var blevet billigt, dermed fik tørfisk konkurrence fra saltet fisk, senere også klipfisk.<ref name=Chr13/>
Vand