Med udvidelse af markedet for tørfisken voksede efterspørgslen og dermed prisen. Et andet gunstigt forhold var, at Østersøområdet havde rigeligt med korn, som kunne eksporteres nord over. Dette var en forudsætning for, at en del fiskerbønder kunne blive helårsfiskere. Dette gav yderligere flere nordmænd mulighed for at flytte længere nord over til områder som [[Senja]] og [[Finnmark]]. Både her og længere sydpå i nutidens Nordland blev der etableret en række fiskevær, hvor der i 1500-tallet boede fra 10 til 60 familier. Disse var helt afhængige af kornimporten, som hanseaterne organiserede.<ref>{{ Kilde bog | udgivelsesdato = 1983 | forfatter = Dahl Bratrein, Håvard | titel = Ottar | artikel = Nordisk fiske i oldtid og middelalder | udgivelsessted = Tromsø | url = http://urn.nb.no/URN:NBN:no-nb_digibok_2013041806099 | side = 39-41 }}</ref> Befolkningen i disse fiskevær kunne leve både af sæsonfiskeri og helårsfiskeri. I Lofoten kender man konkret til sådanne fiskevær i Skrova (28), Værøy (32) og Røst (24), hvor tallene i parentes angiver antallet af professionelle fiskere nedfældet i [[leding]]slisterne fra 1567. Det kan måske have været flere fiskevær med helårsfiskere, men disse har man en konkret dokumentation for eksistensen af.<ref>[[#Ber|Bertelsen: ''Fra den eldste tida'' side 198.]]</ref>
Vand