[[File:Olav Engelbrektssons 1527 Seal.jpg|thumb|[[Olav Engelbrektsson]]s segl. Ærkebiskoppen var den største modstander af indførelsen af reformationen i Norge.]]
Den sidste norske ærkebiskop og formand i rigsrådet, [[Olav Engelbrektsson]], var Norges mægtigste mand. Han indkaldte til det sidste norske rigsrådsmøde, ved [[Bud]] i [[Fræna]] i efteråret [[1533]]. Her diskuterede rigsrådet kongevalget. Danmark og Norge var i middelalderen [[valgkongedømme]]r, det vil sige, at kongen skulle vælges af rigsrådet. Kong [[Frederik I]] var død, og i Danmark foregik [[Grevens Fejde]], en konflikt om hvem som skulle blive dansk konge; Frederiks ældste søn Christian (senere kong [[Christian III]]) eller hans yngste søn [[Hans den Ældre|Hans]]. Christian var [[lutheraner]], og den danske gejstlighed ønskede derfor heller den mindreårige Hans som konge. Konflikten gjorde, at kongevalget i Danmark blev udsat, og i Norge blev Olav Engelbrektsson og resten af rigsrådet også enige om, at de ville udsætte kongevalget til de så, hvad der skete i Danmark. Christian gik af med sejren, og ærkebiskoppen tog kampen op for norsk selvstændighed. Olav havde været gennem en langvarig konflikt med [[lensherre]]rne, blandt andre [[Vincens Lunge]], og ærkebiskoppen levede nu farligt. Han håbede på hjælp fra den katolske [[Karl 5. (Tysk-romerske rige)|Karl V af Det tysk-romerske rige]], men støtten kom aldrig, og Olav måtte forlade landet.<ref>Norgeshistorie.no, [[Hans Jacob Orning]]. [http://www.norgeshistorie.no/senmiddelalder/religion-og-verdensbilder/1013-et-regime-foran-undergangen-.html Et regime foran undergangen] Hentet 2. december 2016</ref>
Historie