Scott genoptog efterfølgende sin karriere i marinen; først som assistent for chefen for marinens efterretning, og der efter som flagkaptajn for [[kontreadmiral]] [[George Egerton]] på [[HMS "Victorious" (1895)|HMS "''Victorious''"]].<ref>Crane, s. 325</ref> Til trods for hans aversion mod rampelyset var han på denne tid blevet en nationalhelt,<ref name="P80" /> og ekspedisjtionen blev præsenteret for offentligheten som en triumf. Denne eufori var ikke genstand for objektiv analyse eller gennemtænkte vurderinger af ekspeditionens styrke og svagheder. Specielt Scotts forherligelse af menneskelig trækkraft som noget mere nobelt end andre teknikker for isrejser førte til en generel mistillid mod metoder, som udnyttede ski og hunde. Denne tankegang blev viderebragt til senere britiske ekspeditioner.<ref>Jones, s. 71</ref> Dette forundrede erfarne isfarere som [[Fridtjof Nansen]], som almindeligvis blev spurgt til råds om sådanne anliggender, men ofte blev affejet.<ref>Huntford, s. 138–39</ref><ref>Jones, s. 83</ref>
Historie