[[Paulo Freire]] var en af kritisk pædagogiks fædre. Han ville lære brasilianske bønder at læse og skrive. Men de skulle også lære at se kritisk på samfundet. Freire gjorde op med ''sparekassepædagogikken'' hvor lærerens viden føres ind i eleven, ganske som penge sættes i banken. Han mente at man i stedet burde vise eleven verden, som den ser ud:
{{citat|Det er ikke overraskende, at sparekasseundervisning betragter mennesket som et tilpasningsdygtigt, medgørligt væsen. Jo mere eleverne arbejder med at opmagasinere de indskud som er betroet dem, jo mindre udvikler de kritisk bevidsthed som ville have været resultat af deres intervention i verden.<ref>Freire, 1998, s. 189.</ref>|[[Paulo Freire]] om tilpasning og kritisk bevidsthed.}}
I Danmark havde den kritiske pædagogik sin storhedstid i 70'erne og 80'erne:
Dialektisk, [[struktureret pædagogik]] var et marxistisk bud. Man søgte at styrke børnenes klassebevidsthed<ref>Broström & Rasmussen, 1981.</ref>. [[Erfaringspædagogik]]ken satte også fokus på frigørelse og en bedre verden. Eleverne skulle selv styre deres tværfaglige projekter. Sådan ville man sikre at skolen gav mening. [[Oskar Negt]]s forsøg på Glocksee-skolen i Hannover var til stor inspiration.<ref>Negt, 1978</ref>
Pædagogik