I [[1919]] spillede Hellberg en nøglerolle i SUFs brud med Socialdemokratiet, og året efter var han medstifter af Det Venstresocialistiske Parti (senere: [[Danmarks Kommunistiske Parti]]s) og fik en plads i hovedledelsen, hvor han sad indtil [[1926]]. Han blev også forretningsfører for partiets nye blad ''Arbejdet'', indtil det i [[1921]] blev lagt sammen med ''[[Solidaritet (blad)|Solidaritet]]'' og blev til ''Arbejderbladet''. Inden for SUF havde Hellberg sammen med sine jævnaldrende og ligeledes typografer [[Ernst Christiansen]] og [[Johannes Erwig]] udgjort venstrefløjen, men kom de nu til at udgøre højrefløjen inden for DKP. Partiet var imidlertid præget af store interne spændinger, som blev udløst ved DKPs sprængning i [[1922]]. Samme år havde Hellberg karakteriseret ledelsen af [[Komintern]] – som DKP var medlem af – som et nyt [[pave]]dømme. De tre typografer blev dog i DKP med Ernst Christiansen som formand. Han trak sig fra formandsposten i [[1926]] og blev erstattet af Hellberg, som kun fik 1 år på posten. I sit år som formand foreslog han DKP sammenlagt med Socialdemokratiet, men kunne ikke skaffe tilstrækkelig opbakning til ideen.
Personbillede_savnes Politik