De franske soldaters pladerustning gjorde det muligt for dem at nå frem til englændernes linje under, hvad den franske munk fra St. Denis beskriver som "en skrækindjagende regn af pile". En fuldt dækkende pladerustning blev betragtet som så god beskyttelse, at [[skjold]] blev opfattet som overflødige,{{sfn|Nicholson|2004|p=109}} selv om den samtidige burgundiske kilde specifikt skelner mellem franskmænd, der benyttede skjolde, og dem der ikke gjorde. Rogers har antydet, at de forreste franskmænd kan have brugt [[økse]]r og skjolde.{{sfn|Rogers|2008|p=90}} Moderne historikere er splittet i spørgsmålet om, hvor vidt en langbue har været effektiv mod datidens rustninger, og nogle moderne tekster har antydet, at pile ikke ville kunne trænge igennem, særligt hvis rustningerne var lavet af godt stål, mens andre mener, at det godt kunne lade sig gøre, hvis rustningerne var af dårligere kvalitet og fremstillet af [[smedejern]]. Rogers skriver, at langbuen kan skyde igennem en brystplade på kort afstand og igennem tyndere rustning på arme og ben på omkring 200 meters afstand. Han betragter en ridder i en rustning i bedste [[stål]]kvalitet som mere eller mindre usårlig over for pile mod brystpladen eller hjelmen, men mener, at de stadig har været sårbare over for skud mod arme og ben særligt på kort afstand.{{sfn|Rogers|2008|pp= 110–13}} Under alle omstændigheder har franskmændene været nødt til at slå [[visir]]et ned på deres hjelme og bøje hovedet for at beskytte sig mod pile, der kunne ramme deres øjne eller lufthuller i hjelmen, der var de svageste punkter i rustningerne. Det har samtidig begrænset deres udsyn og besværliggjort vejrtrækningen. De franske soldater måtte iført omkring 25 kg rustning bevæge sig nogle hundrede meter gennem dybt mudder med et tryk af frænder i ryggen. Jo længere slaget skred frem, jo oftere har de også skulle gå uden om eller over faldne soldater.{{sfn|Barker|2005|pp=297–298}}
Historie