Forbindelsen til kongehuset samt Halls ry som fin jurist, hans smukke og repræsentative personlighed og hans almindeligt vindende væsen gjorde, at han overalt blev betragtet som en af de mest lovende i sin generation. Dog var det snarere en glimrende embedskarriere end politiske laurbær, man spåede ham, for en vis skyhed for det agitatorisk fremtrædende i forbindelse med personlige hensyn havde holdt ham tilbage fra at deltage i ungdomsvennernes oppositionelle bestræbelser i [[1840'erne]] og under selve martsbevægelsen, der arbejdede for en fri forfatning. Han deltog hverken i [[Casinomødet]] eller i folketoget [[22. marts]] [[1848]] og var i begyndelsen skeptisk over for de nye strømninger.<ref name="DBL 495"/>
Titler Politik Samfund Ledelse Ledere