Til trods for, at Shackleton hurtigt blev frisk igen efter, at de var kommet til basen ved [[Hut Point-halvøen|Hut Point]], sendte Scott ham tilbage til England imod Shackletons eget ønske – med en søgt begrundelse om, at han var tjenesteudygtig.<ref>Riffenburgh (2006), s. 126.</ref> Man kan bare spekulere over Scotts egentlige motiver. Enkelte historikere, som [[Beau Riffenburgh]] og [[Hugh Robert Mill]], ser det som ironisk, at den egenrådige, utålmodige og lidet fleksible Scott af alle mennesker skulle vælge Shackleton som ledsager. Karaktermæssigt var han Scotts direkte modsætning, og tillige ikke særlig underdanig.<ref>Riffenburgh (2006), s. 117.</ref> Ekspeditionslederen kan også have været jaloux på den anerkendelse, de andre ekspeditionsmedlemmer viste Shackleton (specielt Scotts nærmeste medarbejder, Edward Wilson).<ref>Riffenburgh (2006), s. 105.</ref> Endvidere skal Scott have opfattet situationen således, at hans autoritet blev undergravet ved, at Shackleton stod på venskabelig fod med ekspeditionsdeltagere uden for officerskorpset.<ref>Riffenburgh (2006), s. 104.</ref> Der findes også belæg for en konflikt mellem Shackleton og Scott under sydpolsrejsen, som Edward Wilson valgte ikke at fortælle om.<ref>Riffenburgh (2006), s. 124.</ref>
Historie