Schütz gjorde hurtig karriere i Dresden, allerede 1617 blev han således udnævnt til sachsisk overkapelmester, i hvilken stilling han med enkelte afbrydelser forblev indtil sin død.<ref name="Ham">[https://runeberg.org/salmonsen/2/21/0141.html Hammerich, s. 131]</ref> Allerede hans første større værk "''Psalmen Davids''" fra 1619<ref name="John 1624"/> viser afgjort venetianske impulser, Schütz er heri den ny tids mand, hylder 17. århundredes ny musikstil, den såkaldte ''stylo recitativo'' med dens fremtrædende solistiske element, vokalt som instrumentalt.<ref name="Ham"/> Men hans næste kirkelige arbejde "''Historia der frölichen und siegreichen Auferstehung Jesu Christi''" fra 1623<ref>Johnson, s. 33</ref> viser afgjort træk fra den gamle musikstil, så at Schütz straks ved sine første værker fremtræder som den ejendommelige overgangskunstner, bestemt til at forbinde to forskellige tidsaldres stilarter med hinanden.<ref name="Ham"/> Lignende overgangsformer viser hans [[motet]]ter "''Cantiones sacrae''" fra 1625.<ref>Johnson, s. 39</ref> Gennemgående er det dog den ny tids stil, der overvejende præger værkerne fra Schütz egentlige manddomsperiode, således hans "''Festmusik''" ved fyrstesammenkomsten i ''Mühlhausen'' fra 1627,<ref>Johnson, s. 50</ref> hans "''Madrigaler''" til tekster af [[Opitz]], sikkert også hans første og eneste [[opera]] "''Dafne''" fra 1627, hvortil imidlertid musikken er gået tabt, endvidere de værker, han skrev efter et fornyet besøg i Italien i 1628, blandt hvilke "''Symphoniæ sacræ''" i 3 dele særlig rager frem.<ref name="Ham"/>
Musik