== Idégrundlaget for historismen ==
Fælles for disse retninger var den idé at sætte filosofien som den højeste gren af videnskaben, dvs den der ordnede og satte de tanker i system som fremkom ved granskning i de forskellige videnskabelige retninger. Historisterne derimod satte forskningen i hovedsædet og baserede deres system på [[empirisme|empiriske]] undersøgelser. Dette faldt sammen med grundlæggelsen af historiefaget som en videnskab. Ranke var grundlæggeren af den [[kildekritik|kildekritiske]] metode, og hans formulering om at historiens formål er at den "blot skal vise hvordan det egentlig har været" ("wie es eigentlich gewesen") er en opsummering af hovedformålet i den nye retning. En anden vigtig ingrediens i den nye retning var synet på individet. Den tidligere historiefilosofiske retning havde antaget at der lå nogle universelle idéer til grund for al menneskelig adfærd, og at således alle menneskers handlinger kunne udtydes gennem en undersøgelse af disse idéer. Historisterne derimod var en del af den nye åndsretning [[romantikken]], som særlig fremhævede individet. Historisterne anså derfor at man kun kunne komme frem til en forståelse hvis man antog hver person som et unikt individ, og undersøgte hver omstændighed som særegne hændelsesforløb der var forskelligt fra ethvert andet forløb. Det var også dette der gjorde at de klassiske historister anså at en af hovedværktøjerne i historiefaget var en intuitiv vinkel. Man skal kunne indleve sig i de fortidige menneskers verden og tænkemåde, den historiske ånd (''geist''), fordi denne var forskellig fra den nutidige. Men denne indlevelse skal samtidig være kombineret med en grundig empirisk undersøgelse af det foreliggende kildemateriale.
Filosofi Historie