I politisk henseende sluttede han sig ganske til Bernstorff, og når man fra forskellige sider har beskyldt ham for at have været preussisk sindet, bestyrkes dette hverken ved hans depecher eller ved Frederik II's korrespondance, og hans personlige berøringer med den preussiske konge indskrænkede sig, i det mindste så længe han var i dansk tjeneste, til én audiens, som han havde i 1768 på sin gennemrejse i Berlin. Endnu urimeligere er den påstand, at han skulle have været Bernstorffs hemmelige uven, hvad til fulde fremgår af hans private korrespondance med denne, af den måde, på hvilken han behandledes af [[Adolph Sigfried von der Osten]], og af den anerkendelse, der ydedes ham af [[A.P. Bernstorff]], da denne blev udenrigsminister i 1773.
Titler Samfund Historie