Skønt der lader sig finde eksempler på konfliktløs sameksisteren af ikke-kristne og kristne i riget, er volden i religionskampene igen blevet betonet i nyere tid.<ref>Michael Gaddis: ''There Is No Crime for Those Who Have Christ. Religious Violence in the Christian Roman Empire'' (Transformation of the Classical Heritage). Berkeley, CA 2006. Med hensyn til tilstandene i 4.&nbsp;århundrede sammenlign for eksempel Arnaldo Momigliano (udg.): ''The Conflict Between Paganism and Christianity in the Fourth Century''. Oxford 1963.</ref> Religiøse konflikter var ofte socialt motiveret og blev opildnet af kristne institutioner eller åndelige autoriteter. Den tidlige kristendom virkede især tiltrækkende på de litterært mindre godt uddannede nederste lag i samfundet.<ref>Til den sociale lagdeling i den tidlige kristendom udførligst hos P. Lampe: ''Die stadtrömischen Christen in den ersten beiden Jahrhunderten''. Tübingen, 2. oplag 1989.</ref> Den officielle religionspolitik afhang af den herskende kejser, hvor for eksempel [[Theodosius 1.|Theodosius I]] og andre kejsere hovedsageligt kun har grebet statsligt ind i indrekirkelige stridigheder, men dog med enkelte love har legitimeret religionskampe. Religionernes undergang i antikken var en lang proces.<ref>Omfanget af [[konvertering (teknik)|konverteringer]] i aristokratiet er senest sammenstillet af M. Salzman på grundlag af litterære fund: Michele R. Salzman: ''The Making Of A Christian Aristocracy. Social And Religious Change In The Western Roman Empire''. Cambridge, MA 2002.</ref> Et værk om [[Romersk religion#Kristendommens opståen|kristningen af Romerriget]] sammenfatter: "At bringe til tavshed, at brænde og ødelægge var forskellige former for teologisk bevisførelse. Og så snart denne læretime var ovre, har munke og biskopper såvel som generaler og kejsere drevet deres fjende ud af vores synsfelt. Vi kan ikke berette om tildragelser som vi ikke kan efterspore"<ref>Ramsay MacMullen: ''Christianizing the Roman Empire A.D. 100-400''. New Haven: Yale UP 1984, s. 119. – "Zum Schweigen bringen, verbrennen und zerstören waren jeweils Erscheinungsformen der theologischen Beweisführung. Und sobald diese Lehrstunde vorbei war, haben Mönche und Bischöfe sowie Generale und Kaiser ihren Feind von unserem Blickfeld vertrieben. Wir können nicht über Ereignisse berichten, die wir nicht mehr nachvollziehen können." &nbsp; (Det har ikke været muligt at finde teksten til den engelske original, som hermed efterspørges.)</ref>
Biblioteks-_og_informationsvidenskab Middelalderens_kultur