Lederen af jagten var kendt under mange navne, de almindeligste var Wodan (Odin), Berchtold (Berchta) og Holda, andre kunne være ''Knecht'' (= Ridder) Ruprecht, Selga og Perchta. Han optrådte som et [[skelet]], der enten var blåt eller som udsendte et sælsomt blåligt lys. Nogle steder var det historiske personer, der ledede jagten, fx Sankt Guthlac (683–714) og Hereward (d. [[1070]]). På de britiske øer var der store lokale variationer i forestillingerne om den vilde jagt. Mange steder havde lederen sin oprindelse i den [[keltisk mytologi|keltiske mytologi]] og sagnverden; fx Gwydion, Gwynn ap Nudd, [[kong Arthur]] og Nuada. Aandre steder fra den angelsaksiske sagnkreds; fx kong Herla og Woden, eller kristendommens [[djævelen|djævel]]. Det var primært, når jagten blev beskrevet af [[gejstlig]]e, at fremstillingen af dens deltagere fik et diabolsk skær, mens de i tekster skrevet til et [[verdslig]]t publikum kunne være repræsentanter fra en overnaturlig åndeverden, dvs. uden for det gængse [[kristen kosmologi|kristne verdensbillede]].<ref>K. M. Briggs, ''The Fairies in English Tradition and Literature'', p 49. University of Chicago Press, London, 1967.</ref>
Religion Folkeminde