Det er hovedsageligt indenfor [[hermeneutik]]ken at Ernesti fremstår som en eminent teolog. Men her er hans fortjenester også anerkendte, og i tiden hvor han udgav hovedværket ''Institutio Interpretis N. T.'' i (1761), næsten helt enestående for ham. I dette værk finder vi de generelle fortolkningsprincipper, sammensat uden assistance fra nogen specifik filosofisk retning, men ved hjælp af observationer og regler der, skønt allerede udfundet af andre og anvendt i kritikken af profane skrifter, aldrig havde været brugt i den bibelske eksegese. Han var den faktiske grundlægger af den grammatisk-historiske skole. Han accepterer, såvel i de hellige skrifter som i de klassiske, kun en forklaring og det er den grammatiske, som via fortolkning er det samme som den historiske og den logiske. Som følge af dette kritiserer han de bibelfortolkeres mening, som bruger Helligåndens hellige lys som forklaring, og desuden dem der, ved helt at se bort fra sprogvidenskaben, vil forklare ord ved hjælp af genstande. Han indskrænker væsentligt "troens analogi" som en forklaringsmodel, og viser at den aldrig i sig selv kan udfinde den rigtige forklaring på ord, men kun fremsætte de forskellige muligheder for en mulig forståelse. På samme tid synes han at være ubevidst om nogensomhelst uoverensstemmelse mellem den gamle doktrin af hellig inspiration igennem bibelen og hans videnskabelige hermeneutiske princippper.
Religion