Han var af en adelig patricierfamilie fra [[Unna]] i [[Westfalen]]. Fra ung af soldat kom han [[1711]] i dansk tjeneste som [[kaptajn (militær)|kaptajn]] ved jyske gevorbne Infanteriregiment. Som Løn for sit gode forhold under felttogene i [[Nordtyskland]] blev han [[1715]] forsat til Garden til fods, hvor han 1721 blev [[sekondmajor]] efter året forud at have fået karakter som [[oberstløjtnant]] af Infanteriet. [[1728]] blev han [[oberst]] og chef for [[Ribe Stift]]s Nationalregiment, ved dettes opløsning [[1731]] overfører ved Drabantgarden, [[1732]] chef for oplandske, [[1733]] for sjællandske Nationalregiment, [[1734]] for et gevorbent regiment (tidligere [[Prins Carl]]s, fra [[1737]] lollandske), der stod i begreb med at afgå til [[Tyskland]] som del af det korps, Danmark stillede til kejserens rådighed under den [[Polske Arvefølgekrig]]. Som bekendt førtes denne 2-årige krig med meget ringe energi fra begge sider, men Dombroick, der [[1735]] blev [[generalmajor]], må dog have haft lejlighed til at godtgøre en vis duelighed, thi da Danmark [[1741]] atter sendte et lignende korps til Tyskland, denne gang for at dække [[Hannover]] mod franskmændene, blev han som brigadekommandør attacheret korpset, uagtet hans regiment ikke var med, og i lignende stilling ansattes han, da der året efter på [[Sjælland]] samledes et korps imod [[Sverige]]. 1741 blev han [[hvid ridder]], [[1747]] [[generalløjtnant]]. [[1749]] fratrådte han kommandoen over sit regiment og blev [[kommandant]] i [[Rendsborg]], hvor han døde [[10. maj]] [[1752]].
Historie