Vikingerne kom i tæt kontakt med andre folk og kulturer, og det var uundgåeligt, at de kom i kontakt med den hastigt voksende [[monoteisme|monoteistiske]] religion [[kristendom]]men. Historikere mener, at engelske missionærer allerede omkring 700 forsøgte at omvende de [[Nordisk religion|asatroende]] daner. Andre missionærer fortæller, hvor svært det var at vinde gehør hos de ugudelige vikinger. Det var missionæren [[Ansgar]], der fik held til at oprette en kirke sågar i vikingernes største by, [[Hedeby]]. Men Ansgars projekt måtte opgives, og æren for at kristne danerne tilfaldt den tyske missionær [[Poppo]], der hundrede år senere (omkring 960) døbte kong [[Harald Blåtand]] ved [[Poppostenen]]. Om det skyldtes Haralds sande, religiøse følelser er usikkert. Der var snarere tale om et forsøg på at beskytte sig under pavens og kristendommens kappe og undgå hellig krig fra Sydeuropa. Men den nye religions fredsbudskab bremsede ikke vikingernes krigs- og erobringstogter. [[Svend Tveskæg]] underlagde sig omkring år 1000 store dele af Norden og derefter hele England, der havde gjort oprør mod den danske overmagt. Hans søn [[Knud den Store]] formåede en tid at konsolidere vikingeimperiet, men tiden var ved at løbe fra vikingerne.<ref>{{Harvnb|Deurs|1996|p=57.}}</ref><ref name="Scocozza 1999 41"/>
Historie Geologi