En af de mest fremtrædende ikonografiske grundformer i kunsten gennem hele den germanske jernalder og vikingetiden, er den [[Germansk dyrestil|germanske dyrestil]]. I den indgår dyr som bærende element i ornamentale mønstre på genstande af alle former. I nogle perioder optræder dyrene i næsten abstrakte former, i andre er de mere naturtro, men det er sjældent muligt at identificere, hvilken mytologisk sammenhæng de repræsenterer. [[professor]] i [[arkæologi]] på [[Oslo universitet]] Lotte Hedeager mener alligevel, at denne [[stilart]] var en integreret del af den før-kristne germanske religion. Hun mener ikke, at det var intentionen, at ornamenterne skulle illustrere bestemte mytologiske forhold, men snarere overordnede [[Nordisk kosmologi|kosmologiske]] forestillinger. Ved at sammenligne med ikonografiske paralleller i andre billeder, der skal illustrere specifikke myter, mener hun, at det er muligt at belyse betydningen af den ornamentale udsmykning.<ref>Hedeager (1999) s. 133-134</ref> Hedeager foreslår på den baggrund, at dyrestilen opstod som et fælles symbolsk billedsprog for den germanske krigerelite i den [[Tidlig middelalder|tidlige middelalder]]. En markant undtagelse er de germanske [[franker]]e, hvor dyrestilen aldrig bliver udbredt. Udenfor Norden forsvinder den i slutningen af 7. århundrede, da kristendommen bliver dominerende i de områder. Her bliver den frankisk-kristne indflydelse i stedet dominerende.<ref>Hedeager (1999) s. 130-131</ref>
Kunst Religion Kultur