Det saaledes paabegyndte internationale socialpolitiske Samarbejde standsedes af Verdenskrigen. Men ved Versailles-TraktatensKap. 13 fik dette af Krigen afbrudte Samarbejde et fast Grundlag, der formentlig vil vise sig at være af stor Bet. Det bestemtes her, at alle de Stater, der er Medlemmer af Folkenes Forbund, tillige er Medlemmer af den internationale Arbejdsorganisation, der dog ogsaa optager Lande, som ikke er Medlemmer af Folkenes Forbund (saaledes optoges Tyskland allerede 1919 i den internationale Arbejdsorganisation). Organisationens Organer er dels det internationale Arbejdsbureau i Genève, dels den aarlige Generalkonference. Arbejdsbureauet styres af 24 Personer, hvoraf 12 repræsenterer Regeringerne, 6 Arbejderne og 6 Arbejdsgiverne; Styrelsesraadets Opgave er at give de alm. Regler for Arbejdsbureauets Virksomhed og at forberede Generalkonferencerne. Paa Generalkonferencerne er hvert af den internationale Arbejdsorganisations Medlemmer repræsenteret ved 4 Personer, hvoraf 2 Regeringsrepræsentanter, 1 Arbejder- og 1 Arbejdsgiverrepræsentant; der stemmes af de enkelte Delegerede, ikke efter Lande, og der er saaledes intet i Vejen for, at de 4 Stemmer, et Land raader over, kan afgives i indbyrdes Modstrid. De Konventioner, der eventuelt vedtages af Generalkonferencerne (til Vedtagelse kræves 2/3 Majoritet), skal af de enkelte Landes Regeringer inden 1 Aar forelægges for de i vedk. Land kompetente Myndigheder; først naar disse har givet deres Samtykke og vedkommende Land der efter ratificerer Konventionen, er denne bindende for Landet.
Politik Samfund