Det var Julians erfaring, at "''ingen vilde dyr er så bidske mod mennesker, som de fleste kristne er imod hinanden.''" Kirken tabte sine privilegier; kristendommen var tolereret, men ikke begunstiget. Julian udtalte, at [[Paulus]] "''overgår alle [[gøgler]]e og bedragere''". I skriftet ''Mod de kristne'' angreb Julian [[Det gamle testamente]]s "[[fabel]]lignende" fortællinger og [[evangelium|evangeliernes]] selvmodsigelser. Hans reform af hedenskabet blev dog også en selvmodsigelse, da han søgte at tilpasse hedenskabet efter kristent [[forbillede]]. Julian indførte [[prædiken]] og [[hymne]]sang ved den hedenske gudsdyrkelse, og indsatte overpræster til at overvåge, at de hedenske [[præst]]er førte et sædeligt liv. Især skulle der ydes hjælp til de fattige, ligesom hos "galilæerne", og åbnes [[herberg]]er for fremmede, fordi "''det ville være skammeligt, om vore trængende ikke skulle finde hjælp hos os, mens der ingen [[tiggeri|tiggere]] er hos [[jøder]]ne, og de ugudelige galilæere'' (dvs. de kristne) ''ikke bare underholder deres egne, men også vore fattige''".<ref>Lorenz Bergmann: ''Kirkehistorie'', bind 1 (s. 102-03)</ref>
Filosofi