== Den musikalske udvikling ==
Pelle Gudmundsen-Holmgreen blev uddannet på [[Det Kongelige Danske Musikkonservatorium]]. Han debuterede som komponist i [[1955]], og hans tidlige værker bærer spor af indflydelse fra [[Carl Nielsen]], [[Vagn Holmboe]], [[Bela Bartok]] og [[Igor Stravinskij]]. Fra omkring [[1960]] blev han sammen med komponister som [[Per Nørgård]] og [[Ib Nørholm]] inspireret af Darmstadt [[serialisme]]n og [[Pierre Boulez]], [[Karlheinz Stockhausen]] og [[György Ligeti]]. 
 
Men i slutningen af 1960’erne forkastede han de serielle teknikker til fordel for en ”[[ny enkelhed]]”. Hans musik herefter præges af gentagelser, ikke i minimalistisk forstand, men som absurd provokation. Blandt de mange påvirkninger i hans musik kan i flæng nævnes [[barok]]musik, pygmæmusik, jazz, [[gregoriansk sang]], folkemusik fra [[Grækenland]] og [[Spanien]], dagliglivets klange og støj samt i høj grad absurditetens mester, forfatteren [[Samuel Beckett]], hvis værker han allerede siden slutningen af 1950'erne havde været optaget af. Men han lod sig også inspirere af amerikansk billedkunst, [[popkunst|pop-art]], [[John Cage]] og [[Edgard Varèse]] samt billedkunstneren [[Robert Rauschenberg]], der med sine opsatser af ”fundne ting” skabte æstetiske objekter, ligesom Gudmundsen-Holmgreen, der satte ting sammen, som man ikke umiddelbart tror, kan forenes på et sted.
Historie