Modstanden mod hans valg havde langt mindre fået positive udtryk end været til stede som en stemning inden for de mægtige adelskredse. De vidste der god besked med hans enevældige lyster, de frygtede indflydelsen fra Sofie Amalie og fra rådgivere som [[Dietrich Reinking]], [[Christoffer Gabel]] og [[Theodor Lente]];<ref name="Salm830">{{Cite web |url=https://runeberg.org/salmonsen/2/8/0871.html |title=''Salmonsen'', s. 830 |access-date= 8. november 2015 |archive-date=23. december 2015 |archive-url=https://web.archive.org/web/20151223162701/http://runeberg.org/salmonsen/2/8/0871.html |url-status=live }}</ref> også striden med Anders Bille var i frisk erindring. Trods splittelsen inden for adelen opnåede Frederik da heller ikke valg uden på de hårdeste mulige vilkår: hans krav om at få [[Norge]]s rige overleveret efter arveretten lykkedes det ham ikke at gennemføre; han måtte erkende sig for valgt der såvel som i Danmark. [[Håndfæstning]]en bandt ham på alle punkter, og flere bestemmelser viste adelens frygt for, hvad der kunde ventes af ham.<ref name="Salm830"/> Frederik valgte i første omgang at bøje sig. Han fik en platform for sit fremtidige virke, men hans råderum var begrænset.
Titler Religion Samfund Historie