Ved siden af hans omfattende hospitalsvirksomhed lagde konsultationspraksis og et stort huslægeklientel mellem høje og lave i bestandig højere grad beslag på hans tid og arbejdskraft. Med den yderste samvittighedsfuldhed varetog han al sin gerning, altid var han optagen, og aldrig undte han sig ferie. Skønt efter sin videnskabelige udvikling kun kirurg, var han også ved medicinske sygdomme en meget søgt hjælper, og hans tillidvækkende personlige egenskaber, hans milde værdighed, humane finfølelse, praktiske blik og urokkelige sikkerhed i al handlen ved sygesengen gjorde ham til en særdeles skattet huslæge. At den videnskabelige side i hans gerning efterhånden måtte lide under en sådan umådelig optagethed, er en selvfølge. Med ophøret af «Hospitalsmeddelelser» ophører i det væsentlige hans kirurgiske forfatterskab, og han var i den følgende tid næppe i stand til som hidtil at følge årvågent med i sit fags hele fortsatte udvikling. Det var derfor sikkert også vel betænkt, at han ved nedlæggelsen af den kirurgiske afdeling på Almindelig Hospital og overflyttelsen til det nye [[Kommunehospitalet|Kommunehospital]], skønt endnu i besiddelse af væsentlig usvækket arbejdskraft, trådte tilbage fra sin hospitalsstilling ([[1863]]), i hvilken anledning han, der [[1837]] havde fået titlen af regimentskirurg, [[1847]] [[professor]]titlen, udnævntes til [[etatsråd]]. [[1853]] blev han [[Dannebrogordenen|Ridder af Dannebrog]] og [[1882]] [[Dannebrogordenens Hæderstegn|Dannebrogsmand]]. Ved [[Lunds Universitet]]s jubelfest i [[1868]] erholdt han diplomet som [[æresdoktor]] i anerkendelse af de store klinisk-kirurgiske fortjenester, han havde indlagt sig, og som i øvrigt også vare komne talrige hospiterende lundensiske studerende til gode.
Titler Samfund Historie Videnskab Organisationer Uddannelsesinstitutioner Universiteter