Den franske side led store tab. Tre [[hertug]]er, mindste otte [[greve (rang)|grever]], en [[vicomte]] og en [[ærkebiskop]] døde sammen med mange andre adelige. Blandt de kongelige officerer mistede Frankrig en constable, admiral, [[Maître des Arbalétriers]] og ''prévôt'' af marskallerne.{{sfn|Barker|2005|pp=''x'', 321, 323}} ''[[Bailli]]erne'' fra ni større byer i Nordfrankrig blev dræbt, flere sammen med deres sønner, familie og støtter. Juliet Barker skriver, at slaget "skabte et stort hul blandt de naturlige ledere i Artois, Ponthieu, Normandiet og Picardiet." {{sfn|Barker|2005|pp=322–3}} Antallet af fanger varierer mellem 700 og 2.200, hvoriblandt [[Karl 1., hertug af Orléans|hertugen af Orléans]] (den berømte digter Karl d'Orléans) og [[Jean Le Maingre]] (kendt som Boucicault) [[Marskal af Frankrig]].{{sfn|Barker|2005|pp=337, 367, 368}} Næsten alle disse fanger var adelige, da mindre værdifulde fanger blev slået ihjel.
Historie