Af senere romerske humanistiske kredse i det sene 1400-tal og det tidlige 1500-tal beskæftigede de kendteste sig med ''ciceronianismen'' – dvs. latin med Cicero som forbillede – og den nye latinske poesi. I Rom betonede man den rene ciceronianisme endnu mere end i andre centre; her mødtes behovene i det pavelige kancelli med humanisternes bestræbelser. Et højdepunkt nåede denne strømning med de strengt Cicero-orienterede humanister Pietro Bembo (†1547) og Jacopo Sadoleto (†1547), som fik stor indflydelse som sekretærer for [[Pave Leo 10.|Leo X.]] i kurien. Bembo, der kom fra den [[Venedig|venetianske]] adel, arbejdede også som historiker og steg til kardinal. I hans indflydelsesrige hovedarbejde ''Prose della volgar lingua'' fra 1525 præsenterede han en grammatik og stilteori om italiensk som litterært sprog. Som forbilleder, der kunne efterlignes på italiensk, anbefalede han [[Petrarca]] for lyrisk poesi og [[Boccaccio]] for prosa.
Filosofi