I den klassiske [[stoicisme]] var der en rationel sammenhæng i verden, som mennesket måtte bringe sig i overensstemmelse med. Hos filosoffen [[Marcus Aurelius]] bliver skæbnen i høj grad forbundet med at beherske sig selv og træffe valg i livet, der er baseret på fornuften i verden<ref>Marcus Aurelius 1996, Det lille Forlag</ref>. [[Stoicisme|I]] nutidens moderne [[stoicisme]] afvises tanken om en udefra givet skæbne, der forudbestemmer livet, men man mener, at man selv kan opnå en stor skæbne ved sin egen disciplin og selvindsigt<ref>https://dailystoic.com/why-discipline-is-destiny/</ref>. 
[[Fil:Hegel by Schlesinger.jpg|thumb|[[Georg Wilhelm Friedrich Hegel]] skrev om historiens nødvendighed]]
Historiefilosofien hos [[Georg Wilhelm Friedrich Hegel]] og [[Karl Marx]] indeholder en særlig skæbnetanke, da historien her udvikler sig med nødvendighed<ref>https://www.marxists.org/archive/lenin/works/1913/mar/01.htm</ref><ref>Eric Michael Dale, ''Hegel, the End of History, and the Future'', Cambridge University Press, 2014, </ref>. Ifølge Hegel havde historien mening og ville føre mennesket længere og længere frem mod et mål om frihed. For Marx var det uundgåeligt, at proletariatet ville tage kontrol og ende med at skabe det kommunistiske samfund. På samme måde kan den moderne fremskridtstro siges at indeholde en skæbneforestilling, da det antages, at udviklingen uundgåeligt bevæger sig mod fremskridt<ref>https://denstoredanske.lex.dk/sk%C3%A6bne</ref>.
Filosofi Religion