[[Gorm den Gamle]] bliver ofte anset som den første egentlige konge i Danmark. Der hersker dog tvivl om, hvorvidt han herskede over hele Danmark (som vi kender det i dag) eller om det kun var Jylland. Gorms skæbne i historien var at være den sidste hedenske konge. Derfor blev han i eftertiden gerne fremstillet som både barbarisk og temmelig dum; et af hans tilnavne var ''Gorm Løje'', der betyder ''den dvaske''. I de legendariske beretninger er det i høj grad hans dronning, [[Thyra Danebod|Thyra]], der redder landet fra en tysk invasion. Hun sørgede også for, at de kristne i landet ikke blev forfulgt. I den faktiske danske historie under kong Gorm, som den gengives i [[Gesta Wulinensis ecclesiae pontificum]], er der dog intet belæg for, at Gorm lod kristne forfølge, og faktisk var det Gorm der stod bag invitationen til de første biskopper, der fik bispesæder i Jylland. Gorm og Thyras søn, [[Harald Blåtand]] (død 985), skrev stolt på den store [[Jellingstenene|jellingsten]], at han ''gjorde danerne kristne''. I 960'erne lod han sig ifølge visse sene kilder angiveligt [[dåb|døbe]] af den [[frisere|frisiske]] munk [[Poppo]] og gjorde samtidigt kristendommen til statsreligion i sit rige.
Religion Historie Kultur