== Historiemaler ==
Fra nu af var Delaroche for lange tider publikums fejrede historiemaler; 1832 blev han akademimedlem, snart efter professor ved École d. beaux-arts. Slag i slag fulgte nu historiemalerier, kendte og beundrede hele [[Europa]] over gennem dygtige stik af [[Louis Pierre Henriquel-Dupont]] og andre. Til de mest berømte hører ''Jane Greys henrettelse'' (1834), ''Straffords gang til skafottet'' (Sutherland House, England), ''Karl I hånes af Cromwells soldater'', ''Hertugen af Guises mord'', ''Marie Antoinette efter domfældelsen'', ''Girondisterne'' og det skønne ''Liget af en kvindelig martyr'', 1855. Emnerne var effektfulde situationer, gerne af anekdotemæssig art, rystende motiver, hvor kunstneren fint og behændigt, med blik for det spændende, henlægger fremstillingsmomentet til lige før eller efter den grufulde dåd; fremstillingen scenemæssig, indtagende og klar, sikker og fast i tegningen, koloristisk virkningsfuld ved den illuderende gengivelse af dragters og bohavets fløjl, silke og guld. Delaroche imødekom tidens smag for det historiske i romantisk belysning; han lagde et mægtigt forstudium i sine arbejder (også i det arkæologiske apparat, benyttede voksfigurer til gruppeorientering, berømte skuespillere som modeller), og han gav netop, hvad folk ville have; medens Delacroix' voldsomme lidenskab gik dem over hovedet, rørtes de ved Delaroches melankolsk-følsomme strenge. Den øjeblikkelige styrke (og den skæbnesvangre svaghed i det lange løb) ved Delaroches kunst var dens justemilieu-karakter, dens eklektiske blanding af [[Jean Auguste Dominique Ingres]]’ linjestrenghed og romantisk kolorit (en kolorit, der var en ubestridelig dygtig og blændende kolorit, men ikke en malerisk samklang), dens teatralske sceneri, der gav historiske anskuelsesbilleder, men var tam, nøgternt reflekterende i opfattelsen. Dette Delaroches anekdotemaleri gik længe gennem elever og efterlignere sin sejrsgang kunstverdenen rundt, men mødes nu til dags af ubarmhjertig kritik.
Historiemalere Historie Maleri Organisationer