Etableringen af Flåmsbanen blev vedtaget af [[Stortinget]] 10. juni 1909 med udgangspunkt i løsningen med en tandhjulsbane op til Myrdal. Efter vedtagelsen blev der studeret baner i de [[schweiziske alper]], blandt andet [[Berninabahn]], Berner-Oberland, Locarno-Bignasco, Visp-Zermatt og Lausanne. Overingeniør [[Ferdinand Bjerke]] fandt at en ren adhæsionsbane var bedst. Anlægsomkostningerne blev anslået til 5,5 mio. kr. i 1913. I 1918 stod kabelbanen [[Fløibanen]] i Bergen færdig, og på baggrund af erfaringerne blev kabelbane igen vurderet som alternativ, uden at statsbanerne ændrede holdning. I stedet vedtog Stortinget i 1923, at banen skulle anlægges som en [[normalspor]]et adhæsionsbane med elektrisk drift. De anslåede omkostninger var i mellemtiden løbet op i 14,9 mio. kr., blandt andet på grund af generelle prisstigninger. Kritikere mente, at en busrute gennem Flåmsdalen ville være tilstrækkelig. Da elektrificeringen var færdig i 1944, var omkostningerne løbet op i 20 mio. kr.<ref name=Gubberud/>
Historie Foreninger Organisationer