I det 20. århundrede har man i traditionel forskning lagt størst vægt på myternes relation til gudsdyrkelsen. Det har været en [[myte-ritualskolen|udbredt teori]], at de mytologiske fortællingers funktion primært var at blive fremført og genfortalt som led i et [[kultdrama]], hvor [[urtid]]ens begivenheder blev genskabt med ord og handling. Ifølge denne teori blev kultdramaet opfattet som en nødvendighed for verdens fortsatte eksistens.<ref>Grønbech (1924) s. 502</ref> Der er imidlertid intet, der tyder på, at alle myter har haft en rituel rolle.<ref name=baekgaard /> I mange tilfælde kunne de i stedet have haft en kosmologisk eller belærende funktion; ligesom de kunne bruges som eksistentielle forklaringsmodeller. De myter, som udgør den nordiske mytologi, kan derfor også betragtes som udtryk for den ideologi, der prægede den før-kristne kultur, da et andet af myternes formål var at besvare både hvordan og hvorfor verden så ud som den gjorde.<ref name=baeksted28>Bæksted (1984) s. 28</ref>
Folkeminde