Da argumenterne for almenbegrebernes realitet ikke førte til et holdbart resultat, sluttede Abelard at universalierne er ord (''voces'') som fastlægges af mennesket til brug som betegnelse. Så vidt de forholder sig til noget der kan opfattes sanseligt konkret, så Abelard i dem kun uegentlige universalier, benævnelser (''appellatio''). Så vidt de forholder sig til noget der ikke er sanseligt perciperet, drejer det sig om ægte almenbegreber (''significatio''). Sådanne begreber bliver konciperet af mennesker for at betegne det fælles og ikke adskillende hos forskellige ensartede genstande. Erkendelsen heraf opstår ikke gennem kropslig sanseerkendelse (''sensus''), men ved sjælens tankemæssige begriben (''intellectus''), idet ånden (''animus'') fremstiller en lighed (''similitudo''). Stof og form eksisterer forbundet og bliver kun adskilt ved fornuftens (''ratio'') indbildningskraft (''imaginatio'') i abstraktionsprocessen (''forma communis'').
Filosofi Sprogforskning Teologi