Han var søn af [[Kong Christian 7.]] og tilhørte den [[oldenborgske slægt]]. Ved et [[Statskuppet i 1784|statskup i 1784]] tog han magten og fungerede herefter som kronprinsregent for sin fader frem til dennes død i [[1808]]. I denne egenskab satte han sig i spidsen for gennemførelsen af [[landboreformerne]] herunder [[stavnsbåndet]]s ophævelse og [[Udskiftningen|landsbyernes udskiftning]], desuden [[folkeskole]]ns indførelse i [[1814]]. Han forsøgte at holde Danmark ude af [[Napoleonskrigene]], men mislykkedes da Storbritannien stillede ultimatum om overdragelse af den danske flåde. Da Frederik nægtede, angreb Storbritannien, først ved [[Slaget på Reden]] i 1801, og igen, seks år senere, med [[Københavns bombardement|verdens første bombardement af København]]. Efter krigens afslutning deltog Frederik personligt i [[Wienerkongressen]] for at redde staten fra den opsplitning, som [[Karl 14. Johan af Sverige|den svenske kronprins Karl Johan (Bernadotte)]] havde ønsket. Det lykkedes, men Danmark måtte afstå Norge til [[Sverige]], og fik i bytte [[Svensk Forpommern]], som straks blev ombyttet med [[Hertugdømmet Lauenburg]], hvorved Frederik opnåede at blive suveræn over [[Helstaten]].
Titler Religion Samfund Historie