I den sene 2. stil kan man se yderligere fornyelser.
Væggene er stadig struktureret arkitektonisk, men der er ofte et mellembillede med udsigt, ikke til en bygning, men til et [[mytologi]]sk landskab.
I slutningen af stilen kan der observeres en udfladning [[Tysk (sprog)|de:]] Verflachung) af væggene.
Væggen er lukket igen, og der er kun det centrale billede tilbage.
Arkitekturmotiverne, der tidligere var realistiske, forsynes nu med ikke-realistiske figurer.
Kendte eksempler er malerierne i ''Casa&nbsp;della&nbsp;Farnesina'' og i ''Aula&nbsp;Isiaca''.
Disse fornyelser blev ikke hilst velkommen af alle samtidige.
[[Vitruv]] kritiserer for eksempel skildringen af ikke-realistiske figurer og arkitekturmotiver:
:'' "Men alt det, der er rettet mod virkelige ting, bliver nu fejlagtigt afvist, fordi man på væggen hellere maler uhyrer end virkelighedstro billeder af bestemte ting." ''<ref>Vitruv 7,5,3; Oversættelse: Volker Michael Strocka: "Der Zweite Stil." I: Giuseppina Cerulli Irelli, Masanori Aoyahi, Stefano De Caro, Umberto Pappalardo (udg.): ''Pompejanische Wandmalerei.'' Belser, Stuttgart/ Zürich 1990, {{ISBN|3-7630-1949-9}}, S. 222.</ref>
Historie Maleri