Man kender ikke til nøjagtig til hvornår og hvordan eksporten af [[tørfisk]] fra Lofoten til England og resten af Nordeuropa startede. Man regner med, at denne eksport var kommet godt i gang i 1000-tallet. En vigtig årsag til, at der på denne tid opstod et marked for tørfisk menes at være opblomstringen af flere store byer med en befolkning med specialiserede næringsveje, som ikke selv drev jordbrug. Med indførelsen af [[kristendom]]men kom også strenge krav til [[faste]]. Kød kunne ikke spises i fasten, men fisk var tilladt. Historikere mener, at tørfisk var et kostbart produkt, som kun de mest velhavende havde råd til. I bytte mod tørfisk blev der importeret korn og andre produkter, som var vanskelige at fremskaffe i tilstrækkeligt store kvanta i Norge. Endvidere blev mange varer, som ikke fandtes i landet, også indført. Kornimporten blev vigtig for muligheden for udbredelse af norsk bosættelse i ydre kyststrøg i 1500-tallet. Helt frem til denne tid var almuen i Nordnorge [[Fiskerbonde|fiskerbønder]], men fra nu af blev en del af befolkningen helårsfiskere, som var bofaste i [[fiskevær]]. De, som organiserede udenrigshandelen med tørfisk, var den nordtyske handelsorganisation [[Hansaforbundet]] med kontor i [[Bergen]].
Vand