Den arkaiske romerske "mytologi" bestod ikke af fortællinger om guderne, men snarere af forbindelser mellem gudernes indbyrdes og komplekse relationer mellem mennesker og guder. I stedet for myter havde der inden for den romerske religion udviklet sig et strengt [[Ritual|rituelt]] system, hvor [[Romerske præsteembeder|præsteskaber]], [[Ofring i romersk religion|ritualer]] og gudernes indbyrdes [[Panteon|relationer]] var ordnet. Romerske legender om en formativ urtid var dog ikke ukendte. Der fandtes en rig tradition af historier om byens grundlæggelse og tidligste historie, og disse legender omhandlede menneskenes handlinger, men der forekom ofte en eller anden form for guddommelig intervention. De oprindelige historier blev i lighed med myterne suppleret med materiale fra græske heltekvad, fx blev [[Æneas]], en af skikkelserne fra den [[Trojanske krig]], gjort til stamfader for [[Romulus og Remus]]. Denne tendens kulminerede i den tidlige kejsertid med ''[[Æneiden]]'' af [[Vergil]] og ''[[Ab Urbe Condita (bog)|Ab urbe condita]]'' af [[Livius]]. [[Lares]] var husguder, mens [[penater]] vogtede lagerrummene. ''Penates publici'' vogtede Roms held og lykke, angiveligt medbragt fra [[Troja]] af Æneas, og opbevaret i Lavinium. <ref>Mark Vernon: ''Chambers dictionary of beliefs and religions'', London 2009, {{ISBN|978-0-550-10344-4}}</ref>
Religion