Tscherning blev derfor den ivrigste forkæmper for toldenheden og senere den egentlige leder for Grundlovens indskrænkning. Han holdt også fast ved ministeriet Ørsted, selv da flertallet af hans parti i februar 1854 brød med det, og trak sig først tilbage, da ministeriet hårdnakket krævede værnepligtens fastsættelse gjort til et fælles anliggende og således rørte Tscherning på et af hans ømmeste steder. Dog ville han ikke stille sig i ligefrem opposition imod det, skønt han ønskede dets fjernelse eller omdannelse, og tog endog mod udnævnelse til kongevalgt [[rigsråd]] i juli 1854. Han ville heller ikke erkende, at forordningen af [[26. juli]] 1854, som kundgjorde den nye helstatsordning, var ulovlig, da den over for den frit besluttende Rigsdag kun var at regne som et udkast fra den kongelige regering. Tscherning forblev også ministeriet tro lige til dets fald, endskønt de nye valg til Folketinget fjernede de fleste af dem, der endnu fulgte ham. Men skønt også han havde ønsket Rigsrådet udstyret med virkelig lovgivende myndighed, optrådte han dog med største kraft imod den nye [[Fællesforfatningen|Fællesforfatning]] [[1855]], som indrømmede dette, fordi den ikke lod de folkevalgte medlemmer udgå alene af landsdelenes repræsentative forsamlinger, men oven i købet oprettede en ny klasse højtbeskattede vælgere og således gjorde brud på to af hans kæreste grundsætninger. Hvor ivrig han end havde været for en hurtig tilendebringelse af forfatningsværket, var han dog nu rede til hellere at standse det helt.
Politik Kommunikation Kultur Ledelse Hobby Ledere