Han rejste som stormand og tilfredsstillede med en digters sorgløshed ethvert kostbart indfald. I [[München]] holdt han hver dag ti kuverter ved hotellets middagsbord for de kunstnere, der ville være hans gæster. Sidst i november nåede han [[Rom]] og boede der et halvt år, i fuldt mål nydende dens gamle og nye kunst, italiensk natur og folkeliv, også elegant selskabelighed i romerske og fremmede cirkler (bankieren Torlonia, den preussiske gesandt Bunsen og flere); de ejendommelig ekstravagante fester hos Frederik 7.s moder gæstede han ligeledes. Også her sad pengene løst hos ham; han bestilte malerier hos kunstnerne, købte mængder af ædle stene og andre sjældne smykker og forærede en underskøn albanerinde, som han var forelsket i, en vinhave til erindring. Henrivende landophold bragte forfriskning efter bylivets trættende færd, et to måneders ophold i Neapel var rigt på nydelse af enhver art. Her fra skrev han til vennen [[Ludvig Bødtcher]] i et slapt øjeblik: {{citat|Jeg ækles over mig selv og håber at få en dygtig Lektion fra Dig; thi jeg har brugt så mange Penge, at det gyser i mig, når jeg tænker derpå.}}
Men han tilføjer: {{citat|Her bliver det med hver Dag smukkere og vanskeligere at komme fra.}}
Over [[Florents]] og [[Milano]] tog han over [[Splügenpasset]] gennem [[Schweiz]] til [[Strasbourg]] og var i september [[1831]], efter et års fravær, tilbage i København. Endnu var der så meget i pungen, at han kunne leje en række værelser på første sal i Hotel du Nord og en tid lang holde åbent hus med fine middagsselskaber. Men da rigdommen slap op, følte han sig noget trykket til mode.
Historie Organisationer Uddannelsesinstitutioner