Schopenhauer blev elev på Göttingen-universitetet i [[1809]]. Der studerede han [[metafysik]] og [[psykologi]] hos [[Gottlob Ernst Schulze]], en af de første kritikere af [[Immanuel Kant]]s [[transcendentalfilosofi]], som rådede ham til at koncentrere sig om [[Platon]] og [[Immanuel Kant|Kant]]. Dette valg af filosoffer bliver aldeles afgørende for Schopenhauers videre filosofi. I [[Berlin]], fra [[1811]] til [[1812]], havde han været til foredrag af den Kant-inspirerede [[filosof]] [[J. G. Fichte]] og [[teolog]]en [[Schleiermacher]]. Schopenhauer protesterede mod [[Schleiermacher]]s opfattelse af, at filosofiens formål var at opnå viden om [[Gud (monoteistisk)|Gud]].<ref>Arthur Schopenhauer, Manuscript Remains, Volume II, p. 241</ref> Han protesterede også imod [[Fichte]]s ekstreme [[idealisme]]. Fichte påstod, at det observerende subjekt er årsag til objekterne, hvorimod Schopenhauer mente, at subjekterne og objekterne altid eksisterede sammen i en nødvendig korrelation.<ref>The World as Will and Representation, Volume I, § 7</ref> Desuden angreb han især også [[Hegel]]s tænkning, der ifølge ham var baseret på spekulative abstraktioner.
Filosofi