Franks teorier blev imidlertid populære. Flere lande benyttede dem som argument for, at de alligevel ikke kunne ændre på den internationale binding til vestlige kapitalistiske centre. Særligt blandt venstreorienterede blev de brugt som argument for at yde [[ulandsbistand]] for at "frigøre" udviklingslandene fra bindinger til vestlige kapitalistiske lande. Ulandsbistanden gav imidlertid ikke det ønskede resultat: selv mere end 60 år efter bistandens indførelse var de sociale forhold i ulandene uforandrede og industrien uudviklet. Det skyldtes, at udviklingslandene udviklede sig til permanente bistandsmodtagere, hvor international bistand udgjorde betydelige andele af staternes indkomster. Af samme grund var statsledere ikke interesserede i at udvikle indenlandsk industri, men derimod at fastholde landet i en "bistandsværdig" tilstand. Ligeledes betød bistanden, at de statslige ledere blev frigjort for ansvar over for det indenlandske skole-, sundheds- og socialvæsen, da disse statlige opgaver er blevet finansieret ved bistand. I flere lande kan statskup påvises at være direkte sammenhængende med kampen om at være den statsleder, der på statens vegne modtager bistanden.<ref>Dambisa Moyo: Dead Aid: ''Why Aid Is Not Working and How There Is a Better Way for Africa''; 2009</ref>
Filosofi Litteratur