For det første medfører det at følge en bestemt meditationspraksis uværgeligt rutinisering eller vanedannelse. For det andet indebærer det at følge en teknik desuden altid et element af præstation, som virker mod hensigten. Og for det tredje har disse former for meditation ofte introspektion som formål. Krishnamurti har følgende beskrivelse: <blockquote>Enden på meditation er meditation. Jagten på noget gennem og udover meditation er et forsøg på at opnå noget; og det som opnås tabes igen. At forsøge at opnå et resultat er at fortsætte selvets projektion; resultatet, ligegyldigt hvor ophøjet det end er, er en projektion af ens ønsker. Meditation, som et middel til at nå frem, til at vinde, til at opdage, styrker den mediterende. Den mediterende er meditationen; meditation er forståelsen af den mediterende.<ref>''Commentaries on Living Series I Chapter 61 The Desire for Bliss''</ref></blockquote>Til forskel fra selv-erkendelse har introspektion altid har selv-forbedring eller selv-udvikling som formål. Introspektion nærer dermed den intra-psykiske konflikt mellem det øjeblikkelige utilstrækkelige selv-billede og det ønskede selv-billede og virker dermed mod hensigten. Samtidig er det introspektive subjekt samtidig det introspektive objekt. Den [[entitet]], som er årsagen til og udtryk for problemet, kan ikke løse [[problem]]et.
Filosofi Religion Samfund Kultur Religionsvidenskab Subkulturer