Svenskerne angreb senere det år Gotland med en stor hær, og samtidigt ankom en dansk flåde under marskens ledelse. Erik af Pommern valgte at overgive øen til Oluf Axelsen Thott, der forblev på øen som [[len]]smand og som marsk blev afløst af [[Claus Rønnow]]. Erik af Pommern tilbragte sine sidste år i eksil i [[Pommern]]. Den svenske ærkebiskop kronede Karl Knutsson som svensk konge, og som modtræk valgte nordmændene Christian 1. som konge. Året efter mødtes det danske og svenske rigsråd i Halmstad. Karl Knutsson blev tvunget til at opgive Norge til fordel for Christian 1., der til gengæld garanterede Sverige for Karl. Ideen var så, at den længst siddende skulle forene de tre riger. Halmstadforliget holdt ikke længe, og der kom en del sammenstød på den dansk-svenske grænse. I 1452 anførte Karl Knutsson et plyndringstogt ind i Skåne. Den svenske adel var ikke tilfreds med Karl Knutsson og ville gerne af med ham, så i [[1457]] indkaldte den Christian 1. som modkonge, og Karl Knutsson flygtede til Nordtyskland. Han vendte hjem til Sverige som konge i [[1464]]–[[1465|65]] og [[1467]]–[[1470|70]], hvor han døde.<ref>{{Harvnb|Albrectsen|1999|pp=204-207 & 212-219.}}</ref>
Historie