Udenrigspolitisk domineredes perioden helt af krigen mod de udenlandske koalitionsmagter og førte som helhed til en kraftig styrkelse af Frankrigs stilling. Således erobredes både [[Holland]] (1795) og [[Schweiz]] (1798). Vigtigst var Napoleons felttog til [[Italien]] 1796-97 som reelt knuste [[Østrig]]s magt i dette område og lagde det under fransk herredømme, hvorimod hans ekspedition til [[Egypten]] 1798-99 fik mere symbolsk betydning. De franske sejre førte til den første koalitions opløsning og de tyske magters udtræden, således at [[England]] en overgang var Frankrigs eneste modstander. Der oprettedes en række franske lydstater der blev formelle republikker efter fransk stil, men reelt betød Direktoriet traditionel fransk imperialistisme i revolutionær indpakning. Samtidig førte hærens voksende rolle til en stigende afhængighed af officerskorpset.
Politik