[[Fil:Вступление русских в Адрианополь 1878.jpg|thumb|Russiske tropper marcherer ind i [[Edirne (by)|Adrianopel]].]]
Rusland måtte som følge af nederlaget i Krimkrigen opgive ambitionerne om at erobre den osmanniske hovedstad [[Konstantinopel]], og derved gøre byen kristen igen efter århundreders muslimsk overhøjhed, samt at opnå kontrol med [[Bosporus]]. I stedet flyttede Rusland sit fokus mod [[Balkan]]. Størstedelen af befolkningen på Balkan var - ligesom [[Russere|russerne]] - [[slaviske folkeslag]] og [[ortodokse kirke|ortodokse kristne]]. I Rusland var i 1830 opstået en [[slavofil|slavofil bevægelse]], der bredte sig til Balkan, hvor den opildnede til [[Panslavisme|pan-slavisme]] og revolution. Da den osmanniske regering i Konstantinopel forsøgte tiltag til at afværge økonomisk kollaps i riget, udbrød i 1875 påny en [[Hercegovinaopstanden|opstand i Hercegovina]], der spredte sig til områder i Bosnien, Serbien og Bulgarien. Det kom til egentlig væbnet konflikt mellem oprørerne og den osmanniske hær. I forsøget på at nedkæmpe oprørerne udviste osmannerne stor brutalitet og gennemførte massakrer på den kristne civilbefolkning.<ref>
{{cite book |last=Crampton |first=R.J.|title=Bulgaria |url=https://books.google.com/books?id=-GRpAAAAMAAJ |date=2007 |publisher=OUP Oxford |isbn=978-0-19-820514-2 |page=[https://books.google.com/books?ei=EO7ITaa8MI7LswaJia3RAw&ct=result&hl=bg&id=-GRpAAAAMAAJ&dq=Bulgaria%2C+R.+J.+Crampton%2C+2007%2C&q=batak 92]}}</ref><ref>{{cite EB1911|wstitle=Bulgaria/History |display=Bulgaria: History: The Revolt of 1876 |volume=4 |page=782}}</ref><ref>''Genocide and gross human rights violations: in comparative perspective'', Kurt Jonassohn, 1999, p.210</ref><ref>"Schuyler's Preliminary Report on the Moslem Atrocities", published with the letters by Januarius MacGahan, London, 1876.</ref><ref name="Quataert">Quataert, Donald. ''The Ottoman Empire 1700–1922'', Cambridge University Press 2005, pp.69</ref><ref>Millman, Richard. ''The Bulgarian Massacres Reconsidered''. pp. 218–231</ref> De osmanniske massakrer på kristne indbyggere på Balkan opnåede stor opmærksomhed i pressen i Vesteuropa og i USA, og den [[Storbritanniens premierministre|britiske premierminister]] [[William Ewart Gladstone]] udgav i 1876 en rapport kaldet ''Bulgarian Horrors and the Question of the East'', hvori han i kraftige vendinger kritiserede den osmanniske fremfærd.<ref>[http://www.attackingthedevil.co.uk/related/bulgarian_horrors.php Bulgarian Horrors and the Question of the East, 5 September 1876]</ref> Også i Rusland så man med alvor på den osmanniske undertrykkelse af de kristne slaviske folkeslag, og uden støtte fra de vestlige stormagter til osmannerne, kunne Rusland i 1877 indlede [[Den russisk-tyrkiske krig (1877-1878)|atter en krig]] mod osmannerne. Så længe Rusland holdt sig fra Konstantinopel og Bosporus var der fra vesten passiv støtte til det russiske felttog på Balkan. Russerne krydsede [[Donau]] og gik over [[Balkanbjergene]] og nåede tæt på Konstantinopel. I Kaukasus rykkede russerne frem og indtog [[Kars]].
Historie Tidligere_riger,_stater,_protektorater,_kolonier_og_lande