Sidste reelle bud på en løsning fremsatte Russell for den danske delegation den 11. juni. Den var baseret på det russiske forslag, ligesom den skulle imødekomme de franske ønsker. En neutral magt skulle drage en grænse, der ikke måtte lægges sydligere end ved [[Egernførde]]-[[Frederiksstad]] <ref> Dvs. en anelse syd for Dannevirke </ref> og ikke nordligere end [[Åbenrå]]-[[Tønder]].<ref name=GL413>{{Harvnb|Glenthøj|2014|p=413}}</ref> Han tilføjede, at England ville yde Danmark "materiel assistance", hvis danskerne accepterede og tyskerne afslog forslaget.<ref>{{Harvnb|Thorsen|1958|p=297}}</ref> Selv om Frankrig havde afslået at sætte militær magt bag en sådan løsning, var Lord Russell altså som en sidste udvej indstillet på at gå ind i krigen på dansk side. <ref name=GL412>{{Harvnb|Glenthøj|2014|p=412}}</ref> Da Russell formelt fremsatte sit forslag den 18. juni, udtrykte den tyske og danske delegation uenighed om linjedragningen, primært fordi begge parter ville sikre sig [[Flensborg]]. <ref name="thorsen p299">{{Harvnb|Thorsen|1958|p=299}}</ref> Den preussiske delegation kunne ikke tilslutte sig kompromisforslaget, men udviste i stedet velvilje overfor det franske ønske om, at grænsedragningen i den mellemste del af Slesvig skulle baseres på [[folkeafstemning]]er ”sogn for sogn”. <ref name=GL412/> Danskernes svar måtte afvente nye instrukser. [[George Quaade]] udtrykte ønske om at gå ”fredens vej”<ref name="buk-swienty 2010"/>, mens Krieger modsatte sig en voldgiftsafgørelse.<ref name=GL413 /> I [[København]] stillede en rådvild Monrad sit mandat til rådighed; men da kongen ikke kunne finde en afløser, genindtrådte han på posten som statsminister. Da regeringen ikke kunne nå til enighed, overlod han beslutningen om det danske svar på Russells seneste kompromisforslag til kongen. Dennes beslutning blev læst op af Quaade på Londonkonferencens 12. møde den 22. juni 1864. ”Grænsen mellem Danmark og Tyskland skal drages syd for Dannevirke”. <ref name="buk-swienty 2010"/> <ref name="thorsen p299"/>
Historie