God vejplanlægning i forbindelse med byplanlægning sikrer, at fjernfærdsel så vidt muligt ledes helt uden om byen (for de meget store byer kan der dog være tale om ''[[ringvej]]e'' med få tilslutninger og da altid i form af til- og afkørsler til et vejnet, der ellers holdes ude af niveau). ''Fordelingsveje'' tilstræbes på grund af deres såkaldte "barriereeffekt" lagt i forløb, der naturligt adskiller funktionelle bydele<ref>det vil sige, hvor der inden for bydelen findes butikker, børnehaver, skoler, sportspladser, biblioteker og lignende offentlige tjenester</ref>. Sådanne bydele vil i indbyggertal ligge omkring 5000 indbyggere og efter forholdene have en størrelse på 1-1,5&nbsp;km i henholdsvis længde og bredde. ''Stamveje'' fungerer dels som fordelingsveje internt i bydele til de enkelte boligveje, dels som veje for den offentlige trafik. Da adgangen til stoppesteder ikke må blive for stor, vil disse ligge parallelt med en indbyrdes afstand af 3–400 m. ''Boligveje'' skal helst være "blinde" og må i den traditionelle vejplanlægning ud fra differentieringsprincippet ikke blive for lange<ref>SBI-byplanlægning 23; Borges 1977 S&h 5</ref>. Nyere vejplanprincipper skaber dog mulighed for, at de kan indgå i netværk, hvis rudeenhed i givet fald er ikke over 175x175 m (men med fartbegrænsende foranstaltninger med indbyrdes afstande ikke over 50 m)<ref>Christensen</ref> og da med effektive fartbremser i mødestederne for at forhindre store kørselshastigheder (ikke over 30&nbsp;km/t) og utilsigtet gennemfart<ref>jvf. H.G.Vahl</ref>.
Samfund Teknologi Ledelse Naturvidenskab