Efter at have taget [[Artium]] 1874 studerede Heiberg [[litteratur]] og [[teater]] hjemme og ude og virkede en tid som [[journalist]] ved "[[Dagbladet (Norge)|Dagbladet]]". Heibergs første litterære arbejder var to længere [[digt]]e, inspireret af tidens gærende frihedstrang, ''Menneskets Genesis'' og ''En soirée dansante'',
det sidste offentliggjort 1878 sammen med [[Hans Jæger]]s [[afhandling]] ''Kants Fornuftskritik''. Først i [[skuespil]]let ''Tante Ulrikke'', som udkom 1884 efter et længere udenlandsophold, fandt Heiberg frem til sin egen form, den dramatiske, hvor hans lyrik ligger latent bag en original og indtrængende menneskeskildring, udkrystalliseret i skarpt slebne og samtidig naturlige replikker. I "Tante Ulrikke" tog Heiberg plads på venstre side i fremskridtskampen; hans næste skuespil ''Kong Midas'' (1889) markerede den unge litterære [[radikalisme]]s skepsis over for [[Bjørnson]]s moralisering og vakte voldsom forbitrelse, fordi skildringen af Ramseth blev
opfattet som en Bjørnson-karikatur. "Kong Midas" opførtes på en række scener og blev særlig på [[Det Kongelige Teater]] i [[København]] en ualmindelig succes. Men den udvikling bort fra de politiske, og almene emner over til de rent [[psykologi]]ske, som var begyndt i de tidligere to skuespil, fuldbyrdedes i det næste, ''Kunstnere'' (1893), som mod en munter baggrund af [[satire]] over kunstnerisk forlorenhed giver en fin og smertelig, indtrængende skildring af forholdet mellem liv og kunst. En lignende stemning er der over det gratiøse og vittige [[lystspil]] ''Gerts Have'' (1894), som skildrer en flagrende og letsindig [[erotik]], men som blev temmelig upåagtet, indtil det 1917, på Heibergs 60 års fødselsdag, opførtes på [[Nationaltheatret]] og blev en meget stor succes.
Historie Lister_over_personer Kultur