Skønt [[Christian 4.|Christian IV]] således havde givet adelen medhold i dens rettigheder til hoveri, betød dette ikke, at han støttede denne ordning, tværtimod. Den [[5. april]] [[1623]] indledte han bestræbelser gående ud på, at kronbøndernes pligt til at yde ''ægter'', det vil sige transporter for Kronen, rigsråder og lensmænd skulle afskaffes og erstattes af en fast årlig pengeafgift. Bestræbelserne mislykkedes dog i første omgang, fordi bønderne erklærede, at de ikke var i stand til at yde større betalinger, end de allerede gjorde.<ref>Frandsen (1988), s. 142</ref> Et nyt forsøg blev gjort den 10. januar 1624, da [[lensmand]]en på Roskildegård og Ringsted Kloster blev pålagt at inddele Kronens bønder i to grupper: den ene omfattende de omkring 60 bønder, der boede nærmest hovedgården, som fremover skulle forestå ladegårdens avl, fragte brænde og køre fogeden rundt i lenet, mens der skulle forhandles med alle øvrige om afløsning af alle ægter og alt hoveri i fredstid, dog undtagen fragter til [[salpeter]]laderne. Den 21. april 1624 skrev kongen til en række lensmænd og pålagde dem på lignende måde at inddele bønderne i dem, som skulle forestå ægter og hoveri, og resten, som skulle fritages for dette men betale ''arbejdspenge'' på 1 rigsdaler pr. pund landgilde-hartkorn svarende til ¼ rigsdaler pr [[tønde (rummål)|tønde]] [[hartkorn]], mens gadehusmænd skulle betale 1 rigsdaler.<ref>Frandsen (1988), s. 143</ref> Sådan gik det ikke. I stedet blev bønderne flere steder enige om at dele hoveriarbejdet og betalingen af arbejdspenge. I praksis betød det, at hoveriet fortsatte.<ref>Frandsen (1988), s. 143f</ref> Kun i Københavns Len lykkedes det at gennemføre en ordning, hvorved hoveriet blev afløst af en årlig betaling på 6 rigsdaler pr. gård, i 1625 nedsat til 5 rigsdaler pr. gård.<ref>Frandsen (1988), s. 147</ref>
Samfund Historie Erhvervsliv