== I Norge ==
Ved [[Generalstaben]]s oprettelse samme år udnævntes han til divisionsadjudant og [[1810]] til [[major]] og overadjudant i staben. Året forinden var han imidlertid efter ønske af prins [[Christian 8.|Christian Frederik]], hans tidligere regimentschef, blevet ansat som stabschef ved 2. division, over hvilken prinsen da fik kommandoen, og hans skæbne skulle derved fastere end nogen andens blive knyttet til prinsens i de bevægede år, der fulgte efter, og som kulminerede i tiden mellem [[21. maj]] [[1813]], da den til norsk statholder kaldede prins, ledsaget af Brock, efter en eventyrlig rejse matrosklædt steg i land ved hvaløerne for næste dag at holde højtideligt indtog i [[Oslo|Christiania]], og [[4. november]] [[1814]], da drømmen om Norges bevarelse var bristet, og de på ny ved århus satte foden på dansk grund. Brock var under dette ophold i Norge efter en samtidigs vist pålidelige dom prinsens ''"brave, trofaste, modige og sandhedskjærlige Raadgiver"'', og der er ingen tvivl om, at han havde sin herres øre og besad hans fulde tillid, men nogen afgørende indflydelse på begivenhedernes gang, der væsentlig lededes af den norske generalstab og de Christian Frederik omgivende politikere, havde han ikke. Han var meget imod tanken om Norges udskillelse fra Danmark, hvilket han på det nærmeste betragtede som [[forræderi]], og med sit nøje kendskab til prinsens svage karakter kunne han vel under de vanskelige forhold heller ikke love sig meget af det nye kongedømme; men da dette var blevet en kendsgerning, holdt han derpå til det yderste og mente, ''"at Norge burde forsvare sig, saa længe der var en Plads stor nok til, at Christian Frederiks Stol kunde staa sikkert derpaa"''. Vigtige og betroede sendelser var ham derimod overdragne, således bl.a. missionen i januar 1814 til Frederik VI for at forberede denne på, at en regeringsforandring i Norge mulig ville blive nødvendig, og sendelsen i august samme år til den svenske kronprins, der havde nægtet at ratificere [[konventionen i Moss]], forinden demarkationslinjen var blevet trukket tættere om den norske hovedstad. Under den ved denne sammenkomst på fransk førte forhandling mellem kronprinsen og Brock søgte denne, som [[Karl 14. Johan af Sverige|Carl Johan]] godt genkendte fra Flensborg, at imødegå den stillede fordring under henvisning til, at den svenske hær ikke kunne påberåbe sig at være i synderlig fordel, så længe den knap var kommet over grænsen og endnu ikke havde leveret noget hovedslag, og betonede derefter med fasthed det usikre, ja farlige i med våbenmagt at ville undertvinge et folk, der kæmpede for frihed og tilværelse, og som ikke ville sky til sidste mand at føre krigen igennem fra dets fjelde og bjergkløfter. På denne bemærkning fór kronprinsen med forstilt eller virkelig heftighed op og udråbte: ''"Je vous canonnerai dans vos montagnes"'', men afvæbnedes med den tørre ripost: ''"Tant pis pour vos artilleurs"'', og undertegnede nu konventionen. I øvrigt endte sammenkomsten på den venskabeligste måde, ved at Carl Johan i smigrende ord tilbød Brock en smuk stilling og lovede ham hurtigt avancement, hvis han vilde forblive i den norske hær, men Brock afslog det, søgte sin afsked og fulgte som anført prins Christian tilbage til Danmark, hvor han det følgende år ved Frederik VI'ss kroning på ny blev taget til tjeneste i sin forrige stilling som adjudant hos kongen og major – og kort efter [[oberstløjtnant]] – i Generalstaben. Hans militære løbebane skulle dog snart blive afsluttet ved en ondartet øjensygdom, der anfaldt ham [[1822]], og der blev da [[1824]], efter at han havde taget sin afsked, givet ham ansættelse som toldinspektør i Randers – en post, han røgtede med streng pligtopfyldelse, men tillige i velvillig og human ånd, således at han i en ualmindelig grad erhvervede sig byens og omegnens højagtelse og kærlighed, indtil [[1829]], da en fuldstændig [[blindhed]] nødte ham til også at nedlægge dette embede, og han udtrådte af statstjenesten som [[oberst]] og med [[pension]] som sådan.
Historie Ledere