Det demokratiske nationale konvent i 1835 valgte at nominere Van Buren (præsident [[Andrew Jackson]]s håndplukkede efterfølger) som præsidentkandidat og [[Richard Mentor Johnson]] fra [[Kentucky]] som vicepræsidentkandidat. Whigpartiet – som først lige var opstået og primært var forenet i deres modstand mod Jackson – var endnu ikke tilstrækkeligt organiseret til at blive enige om en enkelt kandidat. I håb om at fremtvinge et kontingentvalg i [[Repræsentanternes Hus (USA)|Repræsentanternes Hus]] ved at nægte demokraterne et valgflertal, stillede Whigs op med flere kandidater. De fleste nordlige whigs støttede den tidligere senator [[William Henry Harrison]] fra [[Ohio]], mens de fleste sydlige whigs støttede senator Hugh Lawson White fra [[Tennessee]]. To andre whigs – Daniel Webster og Willie Person Mangum – vandt henholdsvis [[Massachusetts]] og [[South Carolina]].
Politik Samfund Historie Politiske_valg Mellemmenneskelige_forhold