Gert Petersen skrev i samme nummer om Stalin at han både var geni og despot. Geni fordi han forstod at organisere Sovjetunionen mod Hitler. Despot, fordi han en hensynsløs ”erobrer af personlig magt”, ”brutal i valg af metoder ”tilbøjelighed til at afgøre alt ad administrativ vej ”foretog en ”skånselsløs centralisering”, ”privilligering af de administrative kadrer” ”det chauvinistiske præg”, ”krænkelsen af arbejderdemokratiet og retssikkerheden”. Han talte nu negativt om den ”ubetingede loyalitet der fik progressive mennesker til at forsvare hele det sovjetiske system”. Han skrev om at Sovjetunionen kunne vinde ”fornyet sympati” gennem reformer. Sovjetunionen fremstod stadigvæk som en progressiv socialistisk landvinding og det var magtpåliggende at genskabe tilliden mellem de socialistiske lande og ”den progressive opinion”. Han udtrykte positive forventninger til at ytringsfriheden, som han mente var indført i Polen og Jugoslavien og på vej i Kina. Om demokrati hed det at ”Grænsen for demokratiseringen ligger (… ) hvor den lå i 20'erne Sovjetunion: demokrati på socialismens grundlag. Kampen mod stalinismen om nødvendigt med vold er altid i arbejderklassens interesse men kampen mod socialismen er aldrig, og kan ikke være det”<ref>Gert Petersen: "Socialismen, stalinismen og fremskridtet". (Dialog 1956/7)</ref>. Dette standpunkt modificerede han få måneder efter i en signeret leder. Der skrev han, stadig optimistisk på vegne af, hvad han så som demokratiseringer i Polen, at udviklingen dèr måtte være særlig interessant for ”socialister, der som vi lever i lande med stærke demokratiske traditioner hvor spørgsmålet om at sikre socialismen uden at forbryde sig mod demokratiets grundprincipper med rette betones så stærkt, og hvor løsningen af dette spørgsmål har fået en uhyre betydning for den socialistisk sags fremgang.”<ref>Gert Petersen: Det polske valg Dialog 1957/1</ref>
Filosofi Litteratur Historie Kommunikation Kultur