Han var søn af institutbestyrer, [[cand. theol.]] Wilhelm Heinrich Otto Immanuel Kranold (1780-1838) og Louise Wilhelmine født Dreesen (1794-1855). Hans lyst fra barndommen af var at blive soldat, og da der ikke kunne blive råd til at holde ham på [[Landkadetakademiet]], lod han sig, 15 år gammel ([[1833]]), hverve ved Livregiment lette Dragoner, hvor han hurtig avancerede til [[korporal]]. I [[1836]] fik han tilladelse til at forberede sig til [[Den kongelige militære Højskole]] i [[København]]. Han fik i [[1838]] en fortræffelig adgangsprøve, og han blev, efter at have underkastet sig [[generalstab]]seksamen, udnævnt til [[premierløjtnant]] [[à la suite]] i [[artilleri]]et med anciennitet fra [[1844]]. Ved [[Treårskrigen|krigens]] udbrud i [[1848]] blev han straks ansat som [[adjudant]], først ved avantgarden og senere ved 3. Brigade under [[Olaf Rye]]. [[Olaf Rye]] kunne fremhæve såvel hans administrative dygtighed som glimrende mod. [[Kranold]] forfremmedes samme år til [[Kaptajn (militær)|kaptajn]] og blev [[adjoint]] i [[Generalstaben]]. I felttoget [[1849]] beklædte han med fortrinlig duelighed stabschefsposten ved forskellige [[brigade]]r af korpset i [[Sundeved]] og på [[Als]], og i 1850 drog han ligeledes i felten som brigadestabschef, da ansat ved 2. Brigade under [[August Baggesen]]. Slagdagen ved Isted (25. juli) satte dog hurtig en grænse for den fremragende unge krigers livsbane. Han blev truffet af en kugle i brystet, da han under brigadens march mod [[Langsø]] sprængte tilbage til undersøgelse af forholdene ved Øvre Stolk, hvorfra en heftig skydning fra fjendens nu begyndende overfald lod sig høre. 1848 var han blevet [[Dannebrogordenen|Ridder af Dannebrog]].
Historie