I [[middelalderen]] og senere var det gængs praksis at have et sted, hvor man opbevarede de [[skelet]]dele, som blev opgravede, når nye grave blev gravet. Sådanne steder til opbevarelse af ben kunne enten være selvstændige bygninger, benhuse, eller tilbygninger til kirkerne. Det hensyn, som derved vistes den tidligere begravne, skyldes tanken om genopstandelsen på den [[yderste dag]]. De kan dog også have tjent som ''[[memento mori]]'' for besøgende på kirkegården. 
 
De fleste benhuse i [[Norden]] kendes fra [[Reformationen|efterreformatorisk tid]], mens kun få kendes med rødder i middelalderen. Et sådant kendes i [[Øsby Kirke]] ved [[Haderslev]].<ref>{{Cite web |url=http://www.oesbysogn.dk/om-de-to-kirker/oesby-kirke/ |title=Øsby Kirke |access-date=28. maj 2016 |archive-date=14. februar 2021 |archive-url=https://web.archive.org/web/20210214072801/https://www.oesbysogn.dk/om-de-to-kirker/oesby-kirke/ |url-status=dead }}</ref> Mulige benhuse kendes også fra [[Skt Olofs kyrka]] i [[Sigtuna]] og fra [[Sankt Petri Kirke (Malmø)|Skt Petri kyrka]] i [[Malmø]]. Fra [[Skt Clemens kyrka]] i [[Visby]] kendes to stenkister, hvori opgravede ben blev opbevarede, og tilsvarende kendes fra en middelalderlig kirkegård i [[Helsingborg]] samt i den middelalderlige kirke i [[Nedreby]] i [[Skåne]].
Død