;Materiale og udførelse
Til de anførte ældste arter af græske gemmer er for størstedelen anvendt temmelig bløde stenarter, som lod sig udskære med ringe arbejde. Senere, da man var herre over de tekniske vanskeligheder, foretrak man at danne gemmer af hårde stenarter, som tiltalte ved glans, gennemsigtighed og stærk, ren farve (som [[karneol]], [[bjergkrystal]], [[onyx]], [[ametyst]] og andet); fra 7. århundrede f. Kr. anvendes disse så godt som udelukkende. Såvel i Grækenland som i Italien optages og efterlignes den ægyptiske skarabæform; hyppigere formes gemmer dog som små linser, der indlægges i fingerringe af guld, bronze eller jern. Den udadvendte flade med det indskårne billede kan være plan eller hvælvet.
Indgraveringen af de små billeder i det hårde materiale udvikler sig til en egen kunst (glyptik, billedhuggerkunst); forskellige efterretninger og fortællinger som den bekendte historie om [[Polykrates]]' ring) viser, hvor stor pris man satte på disse miniature-kunstværker, når de var smukt udførte.
Den klassiske litteratur har meddelt navne på enkelte mestre, der nåede stort ry som gemmeskærere: Mnesarchos (filosoffen [[Pythagoras]]' far), Pyrgoteles, der skal have haft eneret på at udskære [[Alexander den Store]]s billede, Dioskurides og andre. Blandt de bevarede gemmer findes mange ypperlige kunstværker; ikke få af dem bærer kunstnerens signatur.
Smykker