== Middelalderen ==
Som afslutning på antikken formulerede en lille samling tænkere den nyplatonske tænkning sammen med kristendommen. Efter biblen var de to mest læste værker i middelalderen således [[Augustin]]s "Bekendelser" (CONFESSIONES) og [[Anicius Manlius Severinus Boethius|Boethius]] "[[filosofiens trøst]]" (DE CONSOLATIONE PHILOSOPHIAE) [[Anselm af Canterbury]] viste i forlængelse af denne tradition i værket ''Proslogion'' Guds nødvendige eksistens, og at mennesket kunne erkende Gud alene ved fornuften (''sola ratione''). Dette ontologiske gudsbevis skulle altså rationelt kunne vise guds eksistens. Argumentet siger i kort form: Gud er det fuldkomne væsen. Et fuldkomment væsen må besidde alle egenskaber fuldkomment og må derfor også nødvendigvis eksistere, da et ikke-eksisterende væsen er mindre fuldkomment end et eksisterende væsen; ergo må det fuldkomne væsen, Gud, eksistere. Anselm var en af middelalderens sidste rendyrkede eksempler på en rendyrket nyplatoniker af format, men det senantikke dannelsesideal fortsatte til langt op i senmiddelalderen.
Filosofi Sprogforskning Teologi