Et andet vigtig skel var det der adskilte underverdenen med den øvre
verden, fx befandt de døde mennesker sig under jorden, mens de levende var
over den. Underverdenen var dog ikke forbeholdt de døde mennesker, her
levede der også flere andre kategorier af væsner, fx alfer, dværge og,
ifølge flere beretninger, vaner, de blev ikke nødvendigvis associeret med
døden. Det der definerede placering på den vertikale akse var snarere
kønnet; underverdenen var knyttet til kvindelighed, den øvre verden til
mandlighed, fx levede de døde helte videre ”oppe” i [[Valhal]].
<ref>Clunies Ross (1994) (pp. 252-253)</ref> Tilsammen dannede de disse
adskilte kategorier et rumligt perspektiv, hvor naturen, spontan
reproduktion, død og kvindelighed blev placeret i periferien af det
centrale område, som var præget af mandlighed, målrettet skabelse og
uforgængelighed. De forskellige mytologiske væsners bosted knyttede dem
derved til bestemte egenskaber på hver side af disse skel. Guder, mennesker
og til en vis grad alfer tilhørte kulturen i det ordnede centrum. Jætterne
hørte til i den urodnede periferi, mens kaosuhyrerne, som selv guderne i
længden var magtesløse overfor, somregel ikke kan stedfæstes, men optræde
udifferenciérbare. Underverdenen var hjemsted for døden, dværgene og
forskellige frugtbarhedsguddomme.<ref>Clunies Ross (1994) (pp. 51)</ref>
Filosofi Religion