Sammen med andre [[uddannelsesorganisationer]] trak DGS i denne periode nemlig flere gange titusindvis af mennesker på gaden, og den politiske indflydelse var også mærkbar, selvom undervisningsminister [[Bertel Haarder]] i 80'erne gjorde hvad han kunne for at kvæle denne.{{kilde mangler|dato=Uge 21, 2013}} Ikke desto mindre havde DGS stadigvæk noget at skulle have sagt, og 'vandt' fx en politisk sejr over Bertel Haarder, da denne med det såkaldte Rexona-cirkulære forsøgte at tvinge flere elever ind i klasserne, hvilket mislykkedes. I forbindelse med en større nedskæringspakke i 1988 lykkedes det dog Bertel Haarder at få ophævet den maksimale klassekvotient for i stedet at få den sammenknyttet med gymnasielærernes overenskomst.{{kilde mangler|dato=Uge 21, 2013}} Det betød at der fortsat var et loft på max. 28 elever i klasserne, men da AC i 1999 i forbindelse med overenskomstforhandlingerne ofrede undervisningsforholdene for landets gymnasieelever, forsvandt denne grænse helt. 
Kommunisternes dominans i DGS betød, at der blev dannet en venstreopposition blandt gymnasieeleverne i form af Socialistisk Uddannelsesfront (SUF).<ref>[http://www.leksikon.org/art.php?n=2364 SUF venstreopposition blandt gymnasieelever.]</ref>
Politik Historie Uddannelse Foreninger Organisationer