I 1945 foreslog den amerikanske forsker [[Glenn T. Seaborg|Glenn Seaborg]] at [[actinider|actinid-grundstoffer]], såsom [[lanthanider]]ne, fyldte et f-underniveau. Indtil da havde man ment at actiniderne dannede en fjerde række i d-blokken. Seaborgs kollegaer frarådede ham at udgive en så radikal påstand, da den sandsynligvis ville ødelægge hans karriere. Da Seaborg mente at han på daværende tidspunkt ikke havde nogen egentlig karriere at ødelægge, udgav han alligevel sin påstand. Seaborgs påstand viste sig at være korrekt, og han i 1951 vandt han [[Nobelprisen i kemi]] for sit arbejde med at syntetisere actinid-grundstoffer.<ref>Scerri 2007, pp. 270‒71</ref><ref>{{cite book |last1=Masterton|first1=W. L. |last2=Hurley|first2=C. N.|last3=Neth|first3=E. J.|title=Chemistry: Principles and reactions|publisher=Brooks/Cole Cengage Learning|location=Belmont, CA|edition=7th|isbn=1-111-42710-0|page=173}}</ref><ref group="n">Tilføjelsen af en anden, ekstra lang række i det periodiske system til kendte og ukendte grundstoffer med atomvægt større end bismuth (for eksempel thorium, protactinium og uranium), var allerede blevet foreslået helt tilbage i 1892. De fleste undersøgere mente dog at disse grundstoffer var analoge til den tredje serie af overgangs-grundstoffer, hafnium, tantalum og wolfram. Eksistensen af en anden, indre overgangsserie, i form af actiniderne, blev ikke accepteret før man fik fastslået lighederne med lanthanidernes elektronstrukturer. Se: van Spronsen, J. W. (1969). ''The periodic system of chemical elements''. Amsterdam: Elsevier. p. 315–316, {{ISBN|0-444-40776-6}}.</ref>
Fysik Kemi