På dette tidspunkt var det dog stadig problematisk for mange lande at sende delegerede, og man havde derfor kun repræsenation fra ni lande. Samtidigt havde Sovjetunionen, som havde en række af verdens bedste spillere, endnu ikke tilsluttet sig FIDE. Der var derfor stadig en vis usikkerhed om, hvordan man skulle organisere et vm-system. Den oprindelige plan var en match mellem Aljechin og Botvinnik, men da Aljechin døde i 1946 stod man uden verdensmester, og man vedtog i Winterthur at finde hans afløser ved en turnering mellem de bedste i verden<ref name="Interregnum"/>. Pga. de få delegater besluttede man dog, at alle beslutninger kun ville have gyldighed til næste FIDE-kongres i [[Haag]] i [[1947]]. Den oprindelige plan var at indbyde de overlevende deltagere fra AVRO turneringen 1938, med [[Vasilij Smyslov]] fra Sovjetunionen i stedet for [[Salo Flohr]] (som siden 2. verdenskrig havde boet i Sovjetunionen). Siden fulgte en del diskussioner, om hvorvidt andre skulle have mulighed for at deltage i turneringen, bl.a. [[Miguel Najdorf]] lagde bud ind, men i Haag blev dette den endelige beslutning. Undervejs i forberedelserne til turneringen måtte [[Reuben Fine]] fra [[USA]] melde afbud, da han skulle færdiggøre sine psykologistudier, og [[1. marts]] [[1948]] kunne en matchturnering i fem afdelinger med fem deltagere begynde.
Sport Kultur