Ånden fra socialistloven levede videre i samfund og politik også efter 1890. Socialdemokraterne blev længe efter lovens ophævelse nedsættende betegnet som "fædrelandsløse skabninger" (bl.a. i forbindelse med det såkaldte Hottentotvalg i 1907). Først ved [[1. verdenskrig]]s udbrud i august [[1914]], da det handlede om at samle folket om krigsindsatsen, revurderede kejser Wilhelm 2. som øverste krigsherre sin strategi om politisk at isolere socialdemokraterne og valgte i rigets interesse at erklære, at han "kender ingen partier længere, kun tyskere". Herefter stemte en samlet SPD gruppe (bortset fra [[Hugo Haase]]) samlet for det første krigslån, og indledte den politiske [[borgfred]]. I december 1914 var [[Karl Liebknecht]] det første medlem af SPD's rigsdagsgruppe, som modsatte sig sit partis støtte af krigen og stemte imod yderligere krigskreditter. I august var han af partitaktiske grunde udeblevet fra den afgørende afstemning. Frem til 1917 trådte krigsmodstanderne ud af de nu statsbærende SPD og grundlagde [[Unabhängige Sozialdemokratische Partei Deutschlands]] (USPD).
Filosofi