Efter de første år med minimalisme blev der vævet et tæt forhold mellem dans og denne musikalske bevægelse takket være Lucinda Childs, en af Cunninghams elever som – efter at have tilsluttet sig Anna Halprins gruppe – arbejdede intenst med Philip Glass i de sene [[1970'erne|1970'ere]] med hans [[opera]] ''Einstein on the Beach'' (1976).<ref name="Manège"/> Hun skabte derpå to [[koreografi]]er ''Dance'' (1979) og ''Mad Rush'' (1981) over kompositioner af samme navn bestilt til New York'er-komponisten.<ref name="Boisseau2">''Panorama de la danse contemporaine. 90 chorégraphes'', par Rosita Boisseau, Éditions Textuel, Paris, 2006, s. 110-111.</ref> Lucinda Childs arbejde retter sig imod forskellige aspekter af minimalismen gennem et samarbejde der fokuserede på scenedekoration og billeder udført med [[billedkunst]]neren [[Sol LeWitt]], en af dem der gik ind for minimalismen inden for billedkunsten. Også Laura Dean arbejdede med Steve Reich mellem 1971 og 1975, især til den første koreografering af ''Drumming''.<ref name="NYT08">[http://www.nytimes.com/2008/10/19/arts/dance/19sulc.html?_r=1&scp=1&sq=Steve%20Reich%20Evening&st=cse ''Rendezvous With Reich''] i ''[[The New York Times]]'' fra 17. oktober 2008</ref> Dog kan disse koreografier – selv om de udnyttede elementer af gentagelse og af forskydning – ikke kvalificere som fuldgyldigt minimalistiske, musikken er snarere en understøttelse af en forholdsvis traditionel og righoldig koreografi.<ref name="Boisseau2"/>
Musik