Briand var som statsmand tilstrækkelig overlegen til ikke at lade sig binde af politiske doktriner eller formler; han var også for behændig, for praktisk, for meget opportunist til ikke at kunne skifte standpunkt. Denne hans »overgang« til højre trådte klarere frem, navnlig efter at han den 4. januar 1908 havde ombyttet undervisningsministeriet med justitsministeriet. Under de sociale kampe i de følgende år veg han ikke tilbage for strengt at undertrykke ethvert tilløb til anarkistiske revolter uden hensyn til, om han derved kom til at støde tidligere tilhængere for hovedet. Det endte da også med, at han den 1. november 1909 af det socialistiske nationalråd blev formelig udstødt af partiet. Han var dengang ministerpræsident, idet han sad som sådan 24. juli 1909-30. oktober 1910 og på ny i et rekonstrueret ministerium 3. november 1910-27. februar 1911. Resten af dette år var Briand uden for, men da hans ven [[Raymond Poincaré]] med samtlige moderate og højregruppers tilslutning den 14. januar 1912 dannede sin nationale koncentrationsregering, tog han Briand med som en særlig vel anskrevet justitsminister, og da Poincaré i januar 1913 valgtes til republikkens præsident, var det hans første regeringshandling den 21. januar at udnævne et rekonstrueret ministerium med Briand som chef og indenrigsminister. Briands 3. kabinet skulle dog ikke blive af lang varighed. Det faldt allerede den 18. marts på en votering i senatet. Denne gang vendte Briand ikke tilbage, før Viviani i august 1914 dannede sit store samlingsministerium med landets forsvar under [[1. verdenskrig]] som eneste programpost. Også i dette var Briand justitsminister.<ref name=autogeneret1 />
Jura Politik Lister_over_personer Retsvæsen