I 2009 blev denne teori opdateret, da det blev foreslået, at det muligvis er en nær slægtning af betaamyloidproteinet, snarere end proteinet selv, som er årsag til sygdommen. Denne teori forfægter, at en amyloid-relateret mekanisme, der er ansvarlig for at beskære neuronale forbindelser i hjernen i det tidlige livs hurtigtvoksende fase, kan aktiveres som følge aldringsrelaterede processer senere i livet og dermed forårsage den neuronale tilintetgørelse.<ref name="Nikolaev">{{vcite journal | author = Nikolaev A |author2=McLaughlin T |author3=O'Leary DD |author4=[[Marc Tessier-Lavigne|Tessier-Lavigne M]] | title = APP Binds DR6 to Cause Axon Pruning and Neuron Death via Distinct Caspases | journal = Nature | volume = 457 | issue = 7232 | pages = 981–989 | date = 19. februar 2009 | pmid = 19225519 | pmc = 2677572 | doi = 10.1038/nature07767 | issn = 0028-0836 }}</ref> N-APP, et APP-fragment fra [[peptid]]ens [[N-terminus]], grænser op til betaamyloid og spaltes fra APP af et af de samme enzymer. N-APP aktiverer den selvdestruerende bane ved at binde til en neuronal receptor, der omtales som "dødsreceptor 6" (DR6, også kendt som TNFRSF21).<ref name="Nikolaev"/> DR6 udtrykkes tydeligt i de dele af menneskehjernen, der bliver kraftigst ramt af Alzheimers, så det er muligt at N-APP/DR6-banen i den aldrende hjerne bliver overtaget og derigennem forårsager skade. I denne model spiller betaamyloid en sekundær rolle ved at undertrykke synaptiske funktioner.
Videnskab Naturvidenskab