=== Den nyere tid ===
[[Renæssancen]] gav ekstra skub til den udvikling, der allerede var begyndt i middelalderen, hvor den mere personlige, intime meddelelse på skrift (privatbrevet) skilte sig ud fra forretningsbrevet og dokumentet. Og latin  veg pladsen for "vulgærsproget". Det varede længe, før de lærde opgav latin til international brevveksling om [[videnskab]]elige emner; [[Erasmus af Rotterdam]] , [[Johannes Reuchlin]], [[Justus Lipsius]] og mange andre af renæssancens [[humanist]]er skrev på latin. Men samtidigt med, at en rig litteratur blomstrede i [[Italien]] på italiensk, blev det i højere grad de dannede italieneres meddelelsesmiddel. [[Annibale Caro]]s, [[Bernardo Tasso]]s, [[Pietro Bembo]]s, [[Jacopo Bonfadio]]s og fleres breve betragtedes som mønstre ligesom Ciceros og blev trykt. Fra ca. [[1600]] kommer [[Frankrig]] med og har snart en ypperlig brevlitteratur: Berømte franske brevkorrespondenter er [[Henrik 4. af Frankrig]], [[Jean-Louis Guez de Balzac]], [[Vincent Voiture]], [[René Descartes]] og en mængde kvinder i [[1600-tallet]], fra [[madame de Maintenon]] til [[Ninon de Lenclos|Ninon de Lenclos og]] først og fremmest [[madame de Sévigné]] Samt [[Jean Chapelain]], [[Pierre Bayle]] og [[Nicolas Boileau-Despréaux]]. I [[1700-tallet]] var der [[Voltaire]], [[Jean-Jacques Rousseau]], [[Denis Diderot]] og den [[Tyskland|tyske]] [[paris]]er [[Friedrich Melchior von Grimm]] (interessant brevveksling med [[Katharina 2. af Rusland]]), og i [[1800-tallet]] [[Napoleon 1. af Frankrig]], [[Pierre-Jean de Béranger]], [[Paul-Louis Courier]] (en af brevlitteraturens mestre), [[Charles Augustin Sainte-Beuve]] (''Lettres à la Princesse'') og
[[Prosper Mérimée]] (''Lettres à une inconnue'', ''Lettres à Panizzi''). [[Spanien]]s bedste brevforfatter er [[José Francisco de Isla]] ([[1703]]-[[1781]]).
Litteratur Kultur