Den [[5. februar]] var vandledningen fra den egyptiske [[Ferskvandskanalen|ferskvandskanal]], som indeholdt vand fra [[Nilen]], nået til al-Arish, mens jernbanen var nået et godt stykke øst for byen. Bygningen af denne infrastruktur gjorde det muligt at opbygge en stærk forsvarsstilling og en fremskudt base ved al-Arish.<ref name="Falls276">Falls 1930 Vol. 1 p. 276</ref> Der var nu to mulige retninger en fremrykning til Jerusalem kunne følge: enten gennem Rafah ved kysten eller inde i landet gennem [[Auja al-Hafir|Hafir El Auja]] langs den osmanniske jernbane. [[Generalløjtnant]] [[Charles Macpherson Dobell]], som ledede den Østlige styrke, mente, at en fremrykning langs kysten ville tvinge den osmanniske hær til at trække sig tilbage inde i landet, da de blev omgået og kunne udsættes for angreb i flanken eller bagfra fra ekspeditionsstyrken. Han foreslog, at man beholdte de to divisioner ved al-Arish og flyttede hovedkvarteret dertil, mens hans beredne division rykkede frem for at besætte Rafah (der blev erobret af Ørkenkolonnen den 9. januar under [[slaget ved Rafah]]).<ref name="Falls273"/>
Historie