Overhovedet viste det sig nu som tidligere, at virkelig dygtighed havde Rantzau ikke på noget punkt- han var overfladisk og letsindig i sine ræsonnementer og uden nogen som helst arbejdsevne. Hvis Struensee nogen sinde havde haft høje tanker om hans statsmandsbegavelse, måtte han snart komme bort derfra; men samtidig førte hans lyst til at være den eneherskende ham til, så snart han havde fåt Konseillet af vejen, at trænge Rantzau tilbage fra at få noget virkeligt at sige. Rantzau, der var lige så forfængelig og magtlysten, som det fattedes ham på evne til at gennemføre noget alvorligt, så snart med stedse stigende ærgrelse, i hvilken grad han havde taget fejl, når han havde troet, at han kunne bruge Struensee som redskab til at komme til vejrs.
Titler Samfund Historie