Maurernes fyrste [[Bocchus 1. af Mauretanien|Bocchus]], af sofakernes æt, var romernes forbundsfælle i krigen mod [[Jugurtha]] (død 104 f. Kr.) og modtog som belønning vestre halvdel af dennes rige samt titlen af »konge og ven». Juba II smykkede sit herskersæde Iol med pragtfulde bygninger og kaldte det, Augustus til ære, ''Caesarea'' (senere Sjersjel). Under kejser Caligula (37–41) ryddedes den sidste konge af vejen, og Mauretanien blev en romersk provins. Under kejser Claudius (41–54) deltes landet i to dele: den østlige del, ''Mauretania Caesariensis'', med Caesarea som hovedstad, og den vestlige del, ''Mauretania Tingitana'', med hovedstaden ''Tingis'' (senere [[Tanger]]). ''Mauretania Tingitana'' hørte i administrativ henseende til Spanien. Landet, hvis indbyggere var opdelte i en mængde stammer, var rigt på blomstrende stæder, i særdeleshed ved kysten, de fleste anlagte allerede af fenicerne, så som Icosium (Alger), de mange, hvis navne begynder med rûs (Fenic., hoved, odde), Cartenna og Abila (Ceuta). Landet var frugtbart, og ufatteligt meget korn udskibedes til det sydlige Europa. De store godsejere fik i romertiden den kommunale magt i hænderne og udnyttede den vel: videnskaber, i særdeleshed retsvæsen og veltalenhed, blomstrede der. I 3. og 4. århundrede fik [[kristendom]]men fast fod i Mauretanien. Fra [[200-tallet]] til [[600-tallet]] kom berberne fra nord-Afrika og fordrev den oprindelige folkegruppe i området, bauforene. År 429 kom Mauretanien i [[vandaler]]nes hænder og led meget under den [[ariansk]]e konge [[Hunerik]]s forfølgelser. 534 erobredes Mauretanien af den bysantinske kejser Justinianus og i 7. århundrede af araberne. I [[1076]] havde arabiske islamiske krigermunke ([[Almoravid]] eller Al Murabitun) erobret den sydlige del af området fra [[Ghana]]. I løbet af de næste 500 år overtog araberne området trods heftig modstand fra berberne.
Politik Historie Tidligere_riger,_stater,_protektorater,_kolonier_og_lande