[[Fil:Venustiano Carranza en La Cañada, Queretaro.JPG|260px|thumb|Guvernøren i Coahuila [[Venustiano Carranza]], (i midten). General [[Álvaro Obregón]] (til venstre)]]
[[Fil:Fierro Pancho Villa Ortega Medina.jpg|thumb|right|"Pancho" Villa i midten sammen med blandt andre [[Rodolfo Fierro]] til højre for Villa.]] Efter arrestationerne af oppositionen fortsatte valghandlingen, hvilket overbeviste Woodrow Wilson om, at USA ikke kunne stole på valghandlinger som vejen til demokrati i Mexico.<ref>Knight, ''The Mexican Revolution'', vol. 2, p. 75.</ref>
 
Huerta udbyggede de militære styrker i væsentlig grad. Da Huerta tog magten i 1913 bestod forbundshæren af ca. 50,000 men, men Huerta udskrev løbende flere styrker, og i foråret 1914 udgjorde hæren ca. 250,000 mand.<ref>Knight, ''The Mexican Revolution'', vol. 2, p. 77</ref> Dette kunne ikke gøres ved hjælp af frivillige, men mens regeringen tvangsudskrev tropper, havde de revolutionære ikke problemer med at rekruttere frivillige.<ref>Knight, ''The Mexican Revolution'', vol. 2, pp. 77–78.</ref> Mange af de nye oprørere var desertører fra Huertas tropper.<ref>Knight, ''The Mexican Revolution'', vol. 2, p. 79.</ref> Huertas position blev løbende svækket og i juli 1914 henvendte han sig til den tyske regering om hjælp. Trods en vis modvilje mod at ekskortere ham på et af sine skibe, valgte denne at hjælpe ham ud af landet med ca. en halv million mark i guld.<ref>Katz, ''The Secret War in Mexico'', pp. 247–48</ref> Fra sit eksil forsøgte han at vende tilbage til Mexico via USA og havde opnået en alliance med sin tidligere modstander Pascual Orozco. De amerikanske myndigheder foranstaltede hans arrestation og fængslede ham i Fort Bliss, Texas. Her døde han i januar 1916.<ref>Douglas W. Richmond, "Victoriano Huerta," in ''Encyclopedia of Mexico'', vol. 1, p. 658. Chicago: Fitzroy Dearborn 1997.</ref>
== Fredsforsøg i 1914 ==
Efter Huertas fald søgte de forskellige revolutionære grupper at nå til enighed gennem en aftale. De første møder blev holdt i [[Mexico City]], men da Pancho Villa nægtede at deltage her, blev de flyttet til [[Aguascalientes]]. Det første initiativ tog  [[Venustiano Carranza]], som selv opfattede det "som det sidste forsøg på at skabe enhed blandt de revolutionære kræfter".<ref>Friedrich Katz, ''The Secret War in Mexico'', Chicago: University of Chicago Press 1981, p.267.</ref> [[Eulalio Gutiérrez Ortiz]] blev valgt som midlertidig præsident for 20 dage og Villa blev udpeget som general over den konstitutionelle hær.<ref>{{cite book |title=The Rightward Drift of Mexico’s Former Revolutionaries: The Case of Antonio Díaz Soto y Gama |last=Lucas |first=Jeffrey Kent |year=2010 |publisher=Edwin Mellen Press |location=[[United States]] |isbn=978-0-7734-3665-7 |pages=296}}</ref> De ledende revolutionære godkendte imidlertid ikke aftalen og 6. december 1914 havde Villa og Zapata organiseret en fælles hær på 60.000 mand, som tog kampen op mod Carranza. Hermed startede den periode, der betegnes som "Vindernes krig"
Psykologi Samfund Historie Mellemmenneskelige_forhold