Begrebet "klassicisme" eller "wienerklassicisme" blev særlig anvendt i slutningen af 1800- og begyndelsen af 1900-tallet, delvis af folk som anså Joseph Haydn, Wolfgang Amadeus Mozart, Ludwig van Beethoven og Franz Schubert som grundlaget for deres egen tid.<ref>Side 3, David Wyn Jones: «Historical Background» i Anthony Burton (red.): ''A Performer's Guide to Music of the Classical Music'', The Associated Board of the Royal Schools of Music, London, 2002.</ref> Professor i æstetik Arnfinn Bø-Rygg mente, at "klassisk" omhandlede musikken i wienerklassicismen, mens "klassicisme" handlede om "''en overfladisk eller akademisk efterligning af wienerklassicismen''", og at blandt andre [[Friedrich Nietzsche]] benyttede dette skel.<ref>Side 396-397, Arnfinn Bø-Rygg: "Det klassiske i den klassiske musikken - fins det?" i Karin Gundersen og Magne Malmanger (red): ''I fortidens speil - Klasikk og klassisisme i Vestens kultur'', Aschehoug, Oslo, 1998</ref> Enkelte har placeret brugen af begrebet "klassicisme" som betegnelse på musikperioden så sent som midten af 1900-tallet.<ref name="fireåtti">Side 480, J. Peter Burkholder, Donald Jay Grout, Claude V. Palisca: ''A History of Western Music'', 7. utgave, Norton & Company, New York & London 2006</ref>
Musik