== Politisk karriere ==
Da det kom til en alvorlig konflikt mellem [[Ministeriet Ørsted|ministeriet Ørsted-Bluhme]] og den danske [[Rigsdagen|Rigsdag]] i anledning af hints forslag om at indskrænke dennes myndighed og planen om at lade kongen af fri magtfuldkommenhed udstede den fremtidige helstatsforfatning, henlededes de liberale føreres, [[C.C. Hall]]s og [[A.F. Tscherning]]s, opmærksomhed i marts [[1854]] på Scheele, der havde en høj stjerne både hos kongen og dennes [[morganatisk]]e gemalinde, [[grevinde Danner]]. Frederik VII opfordrede ham til at danne et ministerium, men fik et afslag. Da kabinettet Ørsted-Bluhme lod Frederik VII udstede den enevældige helstatsforfatning af [[26. juli]] 1854, rejste der sig en sand storm mod regeringen både fra [[De Nationalliberale|nationalliberal]] og demokratisk side. Efter at en Folketingsopløsning havde fået et for ministeriet uheldigt udfald, og folkestemningen begyndte at vende sig mod kongen personlig, tyede denne atter til Scheele. Under sin rejse i hertugdømmerne i efteråret 1854 konfererede han med Scheele i Pinneberg, og her indlededes planen om ministeriets afskedigelse. Scheele gik derefter til [[Berlin]] som overbringer af en kongelig høflighedsskrivelse til [[Frederik Vilhelm 4. af Preussen|Frederik Vilhelm IV]]. Under en samtale, han havde med ministerpræsident [[Otto Theodor von Manteuffel]], ytrede denne, at det var ønskeligt, om Danmark under de usikre europæiske forhold snarest muligt fik spørgsmålet om fællesforfatningen ordnet. Scheele begav sig til [[Frederiksborg]] og fremstillede for kongen nødvendigheden af at komme til forståelse med Rigsdagen, selv om kabinettet Ørsted-Bluhme skulle ofres. Frederik VII gik ind herpå, og da han forgæves foreslog ministeriet at betræde den liberale, konstitutionelle vej med hensyn til [[Grundlov]]sforandringen og [[Fællesforfatningen]], modtog han ministrenes demission. [[12. december]] 1854 dannede Scheele [[Ministeriet Bang|et nyt kabinet]], i hvilket han selv blev udenrigsminister og minister for Holsten og Lauenborg, medens [[C.C.G. Andræ]] og Hall overtog henholdsvis [[Finansministeriet]]s og [[Kultusministeriet]]s [[portefølje]]r; [[P.G. Bang]], en ikke-politisk personlighed, førte forsædet i kabinettet.
Titler Politik Samfund Historie Ledere