[[Valdemar Sejr]]s motiver for at drage på korstog i [[Estland]] er mangfoldige. [[Pave]]rne [[Pave Innicens 3.|Innocens III]] og [[pave Honorius 3.|Honorius III]] havde gentagne gange opfordret den danske konge til at tage korset og drage ud for at omvende esterne. Derved havde paven selv udnævnt Estland til dansk interessesfære, og alle de andre kristne fraktioner, der var tilstede i området på den tid ([[sværdriddere]], [[svensker]]e), kunne ikke nægte at adlyde paven. Estiske sørøvere, som var bosat på øerne [[Øsel]] og Dagø ud for Estlands kyst, vides at have drevet sørøveri mod danske kyster, bl.a. mod byen Listerby i [[Blekinge]] i 1203. Som sin far måtte Valdemar Sejr sikre riget mod ydre fjender. I 1218 rejste biskop [[Albert af Riga]] til [[Hertugdømmet Slesvig|Slesvig]] for at bede kong Valdemar om at hjælpe de hårdt trængte sværdriddere. De havde påbegyndt en kampagne mod esterne, men disse viste sig for stærke (især efter de blev allieret med fyrsterne fra Novgorod). Et råb om hjælp fra den største konkurrent i området betød stor prestige. Handelsmæssigt ville en koloni ved de [[Rusland|russiske]] floder være meget indbringende, idet varer fra det [[Byzantinske Rige]] blev transporteret til [[Skandinavien]] denne vej.
Historie