Forholdet mellem de to dele af Pakistan blev yderligere forværret i 1970, da [[Awami League]], det største Østpakistanske politiske parti, ledet af [[Sheikh Mujibur Rahman]], vandt en jordskredssejr ved de nationale valg i Pakistan. Partiet vandt 167 af de 169 pladser, der var tildelt Østpakistan, og partiet havde derved absolut flertal blandt Nationalkongressens 313 medlemmer. Dette betød, at Awami League efter Pakistans forfatning havde ret til at danne regering. Lederen af det Vestpakistanske [[Pakistan Peoples Party]], [[Zulfikar Ali Bhutto]] nægtede imidlertid Rahman at tiltræde som Pakistans premierminister.<ref name="Dr. Professor [[Mubashir Hassan]], professor of Civil Engineering at the [[University of Engineering and Technology, Lahore|University of Engineering and Technology]] and the Oxford University Press ">
{{Citation
  | last =Hassan, Doctor of Philosophy (PhD) 
  | first =Dr. Professor Mubashir 
  | author-link =Mubashir Hassan 
  | last2 = 
  | first2 = 
  | author2-link = 
  | title =The Mirage of Power 
  | place =Oxford University, United Kingdom 
  | publisher =Dr. Professor [[Mubashir Hassan]], professor of Civil Engineering at the [[University of Engineering and Technology, Lahore|University of Engineering and Technology]] and the Oxford University Press 
  | series = 
  | volume = 
  | orig-year =2000
  | date = maj 2000 
  | edition = 
  | chapter =§Zulfikar Ali Bhutto: All Power to People! Democracy and Socialism to People!
  | chapter-url =
  | pages =50-90
  | language =EN
  | url = 
  | archive-url =
  | archive-date =
  | doi = 
  | id = 
  | isbn =0-19-579300-5 
  | mr = 
  | zbl = 
  | jfm = }}
</ref> Bhutto foreslog i stedet, at Pakistan fik to Premierministre, én for hver af de to områder. Forslaget medførte forargelse og vrede i Østpakistan, der allerede var utilfredse med det af Vestpakistan indførte "One Unit Scheme", der til skade for Østpakistans interesser sammenlagde de tre vestlige provinser til én samlet provins (nemlig Vestpakistan) og derved reducerede Østpakistans muligheder for at gøre sine interesser gældende inden for Pakistan. Bhutto afviste også Rahmans "Seks punkter", som Rahman krævede opfyldt, der i realiteten ville gøre Pakistan til en forbundsstat med to autonome delstater. De to ledere mødtes den [[3. marts]] 1971 sammen med Pakistans præsident, general [[Yahya Khan]] i [[Dhaka]] for at afgøre landets skæbne. Forhandlingerne førte ikke til en løsning, og Sheikh Mujibur Rahman opfordrede til en nationalstrejke. Bhutto frygtede en [[borgerkrig]] og opnåede derfor en aftale med Rahman om, at der skulle dannes en koalitionsregering med Rahma som premierminister og Bhutto som præsident.<ref name="Dr. Professor [[Mubashir Hassan]], professor of Civil Engineering at the [[University of Engineering and Technology, Lahore|University of Engineering and Technology]] and the Oxford University Press "/> Denne udvikling var imidlertid ikke afstemt med Pakistans militære ledelse.<ref name="Dr. Professor [[Mubashir Hassan]], professor of Civil Engineering at the [[University of Engineering and Technology, Lahore|University of Engineering and Technology]] and the Oxford University Press "/>
Historie