Skikken med "fordans" har holdt sig ind i nyere tid ved bryllupper, hvor bruden dansede første dans med den fornemste i selskabet, ofte [[præst]] eller [[køgemester]] eller sin far; bagefter med brudgommen; senere ofte med alle gæsterne. "Polskdans" (kendt i Tyskland fra [[1540]]) nævnes i Danmark første gang i [[1647]], da [[Fyn]]s [[biskop]] ved sine to sønners bryllup på [[Odense Rådhus]] dansede "polskdans" som "fordans" med sine svigerdøtre. "Polskdans" holdt sig længst på [[Fanø]]. Parret, der havde "fordans" og altså betalte for musikken, dansede først alene på gulvet et stykke tid, før de andre kom med. "Fakkeldans", altså "fordans" med tændte fakler, kendes fra [[den udvalgte prins Christian]]s bryllup i [[1634]] ("[[det store bilager]]") og var da akkompagneret af [[trompet]]er og [[pauke]]r, som var forbeholdt konger og fyrster. [[Almue]]n måtte nøjes med [[akkompagnement]] af [[gige]]r og andre [[strengeinstrument]]er. Åben ild og dans var ellers ingen god kombination. I [[Odense]] smedesvendes skrå siges i [[1452]], at den, der kaster en anden på ilden i dans, skal bøde en tønde [[øl]] og to mark [[voks]]. [[Olaus Magnus]] har berettet, at mænd en gang dansede ringdans om et bål så hurtigt og voldsomt, at kæden brast, og den sidste fór ind i ilden.<ref>H. Grüner Nielsen, arkivar ved Dansk Folkemindesamling: ''Dans'' (s. 144-45)</ref>
Sport Kultur Uddannelse