Under afsoningen af straffen fejrede Berg sit [[sølvbryllup]], hvilket gav anledning til store [[demonstration]]er fra hans partifællers side; navnlig indsamledes der en pengegave på ca. 50.000 kr. til ham. Da han kom ud af fængslet, begyndte atter en række af store folkelige demonstrationer, for hvilke han dannede midtpunktet, og af hvilke det store tog fra København til [[Hotel Marienlyst|Marienlyst]] med 16 [[dampskib]]e var den betydeligste. Snart begyndte imidlertid Bergs indflydelse at synke. Halvt modstræbende gik han i den følgende samling med til partiets beslutning om at behandle finansloven gennem alle stadier, men ved udgangen af 1886 nedlagde han sin stilling som formand for Venstres bestyrelse, og da forhandlingstendenserne i partiet stadig blev stærkere, og Hørup, [[Frede Bojsen|Bojsen]] og [[Ludvig Holstein Ledreborg|Holstein]], uden først at have plejet samråd med ham derom, i foråret [[1887]] på given foranledning indlod sig på forhandlinger med regeringen, nedlagde Berg sin formandsværdighed og indtog nu, kun fulgt af en halv [[snes]] af Folketingets medlemmer, en stærkt kritisk holdning over for den forhandlingspolitik, flertallet af partiet fulgte. Ved valgene [[1890]] fik den Bergske gruppe en ikke ringe fremgang, og det varede ikke længe, før der, i anledning af de af Bojsen og [[Rasmus Claussen]] i efteråret 1890 fremsatte lovforslag, opstod en tilnærmelse mellem en del af den Hørupske gruppe og Berg, til hvem også andre af Folketingets oppositionelle medlemmer nu til en vis grad sluttede sig. Berg kunne under denne ny konstellation betragtes som fører for omtrent halvdelen af oppositionen i Folketinget og valgtes i efteråret [[1891]] til formand for finansudvalget. Ikke længe efter bortreves han imidlertid pludselig af en [[sygdom]], som første gang kom til udbrud under hans fængsling.
Historie Ledere