På en landevejskro lidt uden for [[Bremen]] sidder Marie, Sti og Lucie en aften og varmer sig foran ovnen sammen med to lokale noget bondske øldrikkende adelsmænd, som forsøger at konversere de fine gæster. Øllet stiger dem dog til hovedet, og de bliver nærgående over for damerne. Så deler Sti øretæver ud, og efter nogen tumult får han dem uskadeliggjort. Marie er de næste dage så betaget af Stis voldsomme mandighed den aften, at hun inviterer ham op i sin seng.{{sfnp|Jacobsen|1876|p=152-155}}
{{Quote box |quoted=true |bgcolor=#FFFFF0 |salign=center|quote= – For ''den'' vil komme en Gang, Marie, som er din Kjærlighed værd eller som du tror den værd, og han vil intet tvivle, intet trygle eller skjælve, han vil bøje dig som lødigt Guld i sin Haand og sætte sin Fod paa din Villie, og du vil være ham følgagtig i Ydmyghed og Glæde; men det er intet fordi han elsker dig mere end som jeg, for det kan intet være, men for han mer har Tro til sig selv og mindre Øje for dit uskaterlige Værd, Marie.<br />
Litteratur Kultur