Bellini var elev af faren, [[Jacopo Bellini]], og uddannede sig videre i [[Padua]] under indflydelse fra sin svoger, [[Andrea Mantegna]].  Et ungdomsværk er ''Maria med barnet og to stiftere'' hvor portrætterne  allerede antyder hans store anlæg for individuel karakteristik. Han kom  snart til ære og værdighed i Venedig, arbejdede fra 1474 på udsmykningen  af den store rådssal i Dogepaladset mod at beklæde mægler-stillingen ved Fondaco de’ Tedeschi -  en rettighed, der senere også tilfaldt broderen, Giovanni; hans berømte  billeder her (kampene mod Barbarossa) er ødelagte ved ildebrand. Et  andet vidnesbyrd om hans anseelse er hans sendelse (1479) til  Konstantinopel, idet [[Mehmed 2.]] havde bedt republikken om at sende ham en "stor" maler; Gentile blev hos sultanen et års tid og malede bl.a. dennes, i Layard-Samlingen bevarede profilbillede. Senere skildrede han i [[Scuola Grande di San Giovanni Evangelista]]  det "hellige Kors’ Under"; han giver her en livfuld skildring af  venetiansk liv på republikkens blomstringstid af stor kulturhistorisk  værd. Et af hans sidste værker er det kolossale, af broderen fuldførte  billede i [[Brera]] i [[Milano]], ''Skt Marcus prædikende i Alexandria''.  Så betydelig en kunstner Gentile end var, nåede han dog ikke ud over en  vis ubehjælpsomhed i de kunstneriske midler; en harmonisk kunstnerisk udfoldelse med fuldt herredømme over de tekniske midler var forbeholdt  den yngre broder.
Maleri