Hans lystspil, hvoraf de betydeligste er på [[vers]] og i fem [[akter]], regnedes for de bedste efter [[Molière]]. De har udelukkende til hensigt at vække og bevare latteren uden at ænse virkelighed eller sandsynlighed. Han tager med forkærlighed sit stof fra den fornemme verdens letsindige kredse: lykkejægere, spillefugle, spekulanter, snydere og forfløjne pigebørn er hans personer; med uudtømmeligt lune og i en løssluppen let og dog farvespillende dialog udstrør han sine tusind lystige påhit med den største naturlighed. Ikke få af hans Lystspil har holdt sig på repertoiret: ''Le joueur'' (1696), ''Le distrait'' (1697), ''Les folies amoureuses'' (1704), ''Les Ménechmes ou les jumeaux'' (1705, efter [[Plautus]]) og ''Le légataire universel'' (1708). Han skrev desuden også [[epistler]], mindre [[digte]] og [[satirer]]. Hans værker er i nyere tid udgivne af [[Michaels]] (2 bind, 1855), [[Fournier]] (2 bind, 1874) og [[Moland]] (1893).
Historie Kultur