Med den såkaldte slutaftale nåede man til afslutningen på det forenede Nederlandske kongerige. Belgien fik hermed statslig uafhængighed, men mistede til gengæld den del af sit territorium, som i [[1790]] ikke tilhørte de Østrigske nederlande. Provinsen Limburg blev delt således, at den vestlige del forblev i Belgien, mens den østlige – herunder Maastricht – blev et hertugdømme i personalunion med Holland, men forblev samtidig medlem af det tyske forbund. Dette skulle kompensere for, at en stor del af Luxembourg forblev i Belgien som [[Luxembourg (belgisk provins)|provinsen Luxembourg]]. Den resterende tredjedel af storhertugdømmet Luxembourg forblev en del af det tyske forbund og blev ligeledes i personalunion regeret af den hollandske konge. Det fik imidlertid stor [[autonomi]] og fik til sidst i [[1890]] efter afslutningen på personalunionen sin fulde suverænitet. Også den nordligste del af Flandern ([[Zeeuws-Vlaanderen]]) ved Scheldemundingen blev igen hollandsk, mens det sydligste Flandern forblev fransk, som det havde været siden [[1678]].
Psykologi Samfund Historie Kultur Mellemmenneskelige_forhold