Den engelske regering mente at have gjort nok for at opklare deres skæbne og erklærede 31. marts 1854, at nu måtte man anse dem for døde; kun Lady Franklin opgav ikke håbet. Amerikanerne Grinnell og Peabody havde imidlertid 1853 udsendt dr. Kane til Smith Sund, hvor han overvintrede i [[Rensselaerbai]] (78° 37′ n. br.), og hvor han 1855 forlod sit skib. Dog havde man på slæderejser udforsket [[Kane-bassinet]] og kysterne til 80° 10′ n. br. Da Rae, under sin for [[Hudson-Bay-kompagniet]] foretagne opmåling af Boothia-Golfen, havde fået efterretning fra eskimoerne, som gjorde det uomtvisteligt, at Franklin-ekspeditionen måtte være gået under i dette strøg, udsendtes Anderson og Stewart 1855 til mundingen af den store Fiskeflod, hvor de konstaterede rigtigheden deraf. Nu udrustede Lady Franklin og hendes venner den lille damper "''Fox''" under kommando af Mac Clintock. Han sejlede ud 1857, men blev indestængt i isen i [[Baffinbugten]], hvor han drev om med "''Fox''" til næste sommer, da han gik ind i [[Lancaster Sund]] gennem [[Prins-Regenten]]s indløb og overvintrede i [[Bellot-strædet]]. På de i foråret 1859 foretagne slæderejser, på hvilke danskeren fra Grønland Carl Petersen var med, udforskede Mac Clintock og Hobson [[Kong Williams Land]]s kyster, hvor de endelig fandt skrevne beretninger og andre vidnesbyrd om den skæbne, der havde ramt besætningerne fra "''Erebus''" og "''Terror''".<ref name="Bruun 9"/>
Geografiske_betegnelser