I februar 1945 indgik den svenske grev [[Folke Bernadotte]] en aftale med Himmler om, at danske og norske [[koncentrationslejr]]fanger skulle samles i lejren [[Neuengamme]] ved [[Hamburg]] og hentes af svenskerne. Himmlers motiv var et håb om gennem svenskerne at opnå kontakt med general [[Eisenhower]] for at indgå en separat [[våbenhvile]] i vest, sådan at vestmagterne med Tyskland kunne gå til angreb på [[Sovjetunionen]]. Kaltenbrunner blev rasende over dette forræderi mod [[Hitler]] og skræmt over, at udenlandsk [[Røde Kors]] nu ville få tilgang til de tyske koncentrationslejre. Hidtil havde de kun set nøje udvalgte dele af koncentrationslejren [[Theresienstadt]]. Nu gjaldt det om i hast at få skandinaverne sendt til Neuengamme, så svenskerne så mindst muligt af, hvad der foregik i lejrene. Den tyske [[udenrigsminister]] [[Joachim von Ribbentrop]] havde underrettet Bernadotte om, at svenskerne selv måtte klare fangetransporten ud af Tyskland, og svenskerne begyndte i al hast i [[Skåne]] at samle frivillige mandskaber og militære busser, [[De hvide busser]]. Men 1. marts gav den tyske forhandlingsleder svenskerne besked om, at fangerne var på vej med [[tog]], via lejrene [[Buchenwald]] og Neuengamme. Det var Kaltenbrunner, der saboterede Himmlers plan, så godt han formåede. Samme dag fik danske og norske fanger i Buchenwald besked om at melde sig på appelpladsen til afhentning med et tog, der brugte henved en uge på at få dem frem til Neuengamme. <ref>Øystein Franck-Nielsen: ''Fanget'' (s. 166-8), forlaget Gyldendal, Oslo 2010, {{ISBN|978-82-05-40126-6}}</ref>
Jura Politik Historie Død Kriminalitet