Den skotske ekspeditions hovedbetydning kom til at ligge i dens oceanografiske undersøgelser i et før næsten ukendt havstrøg, men ''Scotia'' var også med hensyn til oceanografisk udstyr bedre rustet end noget tidligere antarktisk ekspeditionsskib. Intet skib havde hidtil hjembragt et rigere oceanografisk og biologisk materiale fra antarktiske havdybder. Det viste sig, at [[Weddellhavet]], i modsætning til det forholdsvis grundede [[Rosshavet]] (700 m), var et hav med jævne dybder af 4.000—5.000 m. Fra ca. 72° s. br. aftog dybden raskt syd over til 285 m. Denne omstændighed i forbindelse med isens beskaffenhed, det rige fugleliv og bundprøverne gav tydelige tegn på lands nærhed. Den 6. marts 1904 sås også på omkring 2 [[sømil]]s afstand en mægtig isvæg, og inden for den isdækkede højder — en nyopdaget kystrand af det antarktiske fastland.<ref name="Salm869"/>
Historie