Allerede ved krigens begyndelse tog Frederik skridt til en magtudvidelse. Da den gottorpske hertug ved [[freden i Roskilde]] havde fået suverænitet over sin del af Slesvig, skaffede kongen sig det samme for sig og sine arvinger i den kongelige del.<ref name="Salm830"/> Og da bornholmerne bad ham om at sikre øen, blev det på Frederiks egen foranledning indført enevælde og arvekongedømme på øen,<ref name=autogeneret2 /> og mens rigsrådet trængtes mere og mere til side for de fremmede rådgivere og venner, tiltog mellem disse de tyske [[officer]]ers tal.<ref name="Salm830"/> Den anden krig forøgede Frederiks popularitet i folket. Han skænkede København privilegier og vakte hos hele landets borgerstand forhåbninger om, at han ville være anfører i modstanden mod adelen.<ref>Scocozza, s. 232f</ref> Regeringsforandringen i 1660 blev kun delvis Frederiks eget værk. Hans stræben efter enevælden var for ham selv "''nærmest et Spørgsmaal om Formaalstjenlighed og Magt''". Han blev i høj grad drevet frem af den energiske dronning og af beslutningskraftige rådgivere, men de, der handlede offentlig for ham, følte sig trygge ved at vide ham bag sig. Han skred resolut frem til den ubetingede enevælde, da han så mulighed derfor.<ref name="Salm830"/>
Titler Religion Samfund Historie