I 1868 var Rydberg [[lægmand]]sombud ved [[Svenska kyrkan|kirkemødet]], 1870—72 havde han sæde i [[Sveriges riksdag|rigsdagen]], men indflydelse øvede han egentlig ikke her, det var kun hans deltagelse i [[Bibeloversættelse|bibelkommissionens]] arbejde, som afvandt ham interesse, idet hans sprogrensning kan dateres herfra. Officiel anerkendelse modtog han fra 1877, da han udnævntes til [[Dr. honoris]] af begge universiteter. Året efter blev han medlem af ''[[Svenska Akademien]]'', og nu fulgte anerkendelserne hurtig efter hinanden. En udenlandsrejse, som sluttede med et længere ophold i [[Rom]], uddybede hans [[kunsthistorisk]]e og [[kunstpsykologi]]ske studier, som det vil ses af hans ''Romerska dagar'' (1877); ''Romerska sägner om apostlarne Petrus och Paulus'' (1874) var et mere skønlitterært udtryk for nyvakt poetisk skabertrang. Den egentlige impuls modtog han imidlertid fra sin sysselsættelse med [[oversættelse]] af [[Goethe]]s ''Faust''. I 1866 havde han begyndt sin oversættelse; men den omhyggelige, næsten pertentlige udarbejdelse tog lang tid, og først ti år efter udkom ''Faust'', I; to år senere offentliggjorde han sin redegørelse for indholdet af andet bind. I ''Svea'' (1864) fandtes allerede en del digte af Rydberg; disse omarbejdedes og forøgedes til et bind ''Dikter'' (1882), der med ét henledte opmærksomheden på hans mesterskab som verskunstner. Han har 
her i ''Dexippos'', ''Jubelfestkantat'', ''Prometheus och Ahasverus'' og flere givet fuldendt kunstnerisk udtryk for sin idealistiske, socialpoetiske livsanskuelse.
Kulturhistorie