== Sammenhæng ==
{{Uddybende|Religionsskiftet i Norden|Norges historie}}
I den tidligste historiske tid var det nuværende Norge opdelt i en række konkurrerende småkongedømmer, helt uden eller kun med en svag centralmagt. Historiografisk har man traditionelt regnet [[Harald Hårfager]]s regeringstid i 9. århundrede som begyndelsen på samlingen af Norge til én stat.<ref>For nylig er det imidlertid blevet foreslået, at Harald i realiteten har været en mytisk figur, se Sverrir Jakobsson 2002:230.</ref> Arvinger og prætendenter til Hårfagers rige måtte imidlertid kæmpe med stærke regionale ledere, som fx [[Jarl af Lade|Ladejarlerne]] mod nord og [[Vingulmark]] i øst, mens de danske konger hævdede overhøjhed over de sydlige egne og var ivrige efter at gøre de norske fyrster til deres vasaller. [[Germansk kristendom|Kristendommens]] spredning blev i 10. århundrede også en mere og mere betydningsfuld politisk faktor.<ref>Midgaard 1963:23.</ref>
[[Fil:Peter nicolai arbo, olaf tryggvasson king.jpg|right|thumb|250px|Efter udråbelsen til konge i 995 iværksatte Olaf Tryggvason hurtigt et forsøg på at omvende nordmændene til kristendommen – med alle midler.]]
I 970'erne blev [[Haakon Sigurdsson]], Jarl af Lade, den mest magtfulde mand i Norge. I begyndelsen blev han støttet af [[Harald Blåtand]], som Haakon betalte tribut til, men pga. modsætninger i religion blev forholdet mellem dem mere anspændt; Harald, der var blevet [[Religionsskiftet i Danmark|døbt som kristen]], ønskede også at gøre Norge kristent, mens Haakon stædigt holdt fast i den [[Nordisk religion|traditionelle religion]]. Haakon blev i 995 afsat af de norske stormænd, og den unge kristne fyrste Olaf Tryggvason blev hyldet som Norges konge.
Historie