Perus økonomiske politik har varieret bredt over de tidligere årtier. [[Juan Velasco Alvarado]]s 1968-1975-regering introducerede radikale reformer, hvilket bestod af landbrugsreformer, udenlandske aktieselskabers ekspropriation, introduktionen af et økonomisk planlægningssystem og skabelsen af en stor statsejet sektor. Disse mål fik ikke en indkommende fordeling og gjorde ikke en ende på den [[Afhængighedsteori|økonomiske afhængighed af udviklingsnationer]].<ref>Rosemary Thorp and Geoffrey Bertram, ''Peru 1890–1977'', s. 318–319.</ref> På trods af disse modsatte resultater blev de fleste reformer ikke reserveret indtil 1990'erne, da [[Alberto Fujimori]]s liberaliserende regering sluttede af med [[priskontrol]]ler, [[protektionisme]], restriktioner af [[Udenlandsk direkte investering|udenlandske direkte investeringer]] og primært statsejerskab af selskaber.<ref>John Sheahan, ''Searching for a better society'', s. 157.</ref> Reformerne har tilladt støttet økonomisk vækst siden 1993, bortset fra en økonomisk krise efter [[Asienkrisen|Asienkrisen i 1997]].<ref>Banco Central de Reserva, [http://www.bcrp.gob.pe/bcr/dmdocuments/Estadistica/Cuadros/Anuales/ACuadro_06.xls ''Producto bruto interno por sectores productivos 1951–2006'']. Besøgt [[15. maj]] [[2007]]. {{es sprog}}</ref>
Politik