Mozarts mest kendte symfonier kom fra 1782 og livet ud. I denne periode lod han sig inspirere af serenader, inkluderede en march og tilføjede ekstra menuetter.<ref>Side 115, Pauly</ref> I senere tid blev Mozarts symfonier også prægede af eksperimenter med forældede teknikker som fuga, kontrapunkt og 3-satsers-symfonier.<ref>Side 80, [http://www.nb.no/nbsok/nb/b688dc8729130eb71a0a658cff38f24f?index=19#89 Elef Nesheim]</ref> Specielt gjaldt dette ''[[Symfoni nr. 41 (Mozart)|Jupitersymfonien]]''.<ref name="moznax"/> Mozarts bidrag var også, at han i koncerter og symfonier havde med hele, fuldendte fraser, i stedet for de korte, og han arbejdede mere mod en videreføring af sonatesatsformen med et mere dystert og melankolsk præg.<ref>Side 245, «De store komponister, Bind 1''</ref>
Musik