Curtius var [[1844]]-[[1849|49]] [[ekstraordinær]] [[professor]] i [[Berlins Universitet|Berlin]] og opdrager for den senere kejser [[Friedrich 3. af Tyskland|Friedrich III]], [[1856]]-68 professor i [[Göttingen]] og fra [[1868]] igen professor i Berlin og tillige direktør for antiksamlingen. Sin indflydelse ved [[hoffet]] benyttede Curtius til at foranledige [[udgravning]]erne i [[Olympia]], som førte til så glimrende resultater. Curtius' vigtigste arbejder er: ''Die [[Akropolis]] von [[Athen]]'' (1844), ''Stadtgeschichte von Athen'' (1891); ''[[Naxos]]'' (1846), ''Die [[Ionier]]'' (1855), ''Beiträge zur Geschichte und Topographie [[Lilleasien|Kleinasiens]]'' (1872), ''[[Ephesos]]'' (1874); ''Olympia'' (1852), ''Die Ausgrabungen zu Olympia'' (udgivet sammen med [[Friedrich Adler (arkitekt)|Adler]] og [[Gustav Hirschfeld|Hirschfeld]], 1877-81, 5 bind); endelig de to hovedværker: ''[[Peloponnesos]]'' (1851-52, 2 bind), en alsidig fremstilling af halvøens historie, [[sagn]] og [[mindesmærke]]r, og den formfuldendte ''Griechische Geschichte'' (1857-61, 3 bind; 6. oplag 1887-88); en del mindre skrifter udgør ''Gesammelte Abhandlungen'' (2 bind, 1893-94). Curtius' talrige festtaler er samlede under titlerne ''Altertum und Gegenwart'' (1. bind, 1875, 4. oplag 1892; 2. bind, 1882) og ''Unter drei Kaisern'' (1889; 2. oplag 1895).
Historie