Med sine rige evner ville han rimeligvis være bleven den danske dramatiske kunst til stor nytte både som skuespiller og som instruktør, såfremt han ikke af misforstået stolthed, og fordi hans private forhold tillod ham det, alt for tidlig havde trukket sig tilbage fra scenen; nu står han i teaterhistorien som den, der i kunsten ville det rette, men ikke formåede at sætte det igennem, fordi han frem for alt savnede banebryderens udholdenhed og energi. Derfor gled hans senere år hen til dels i uvirksomhed, kun at han ved enkelte lejligheder støttede Folketeatret med sin erfaring og sine gode råd, indtil hans åndsevner sløvedes, og han – ugift – døde 22. marts 1885.
Historie