Reitzenstein blev ekstraordinær [[professor]] i [[Rostock]] 1889, ordentlig professor i [[Giessen]] 1892, i [[Strassburg]] 1893, i [[Freiburg]] 1911 oh i Gøttingen 1914. Reitzensteins [[forfatter]]virksomhed gik i to forskellige retninger. I sine yngre dage arbejdede han meget i [[italien]]ske og adre [[bibliotek]]er og gjorde herved interessante [[Manuskript|håndskriftfund]]. De værker, der står i forbindelse hermed, behandler [[græsk litteratur]]historie, navnlig den græske [[sprogvidenskab]]s historie; hovedværket er ''Geschichte der griechischen Etymologika'' (1897). De dele af sine samlinger, der ikke var udnyttede, har Reitzenstein stillet til dsposition for danske filologer. I sine senere år studerede Reitzenstein den [[hellenistisk]]e tids religion og dens indflydelse på [[kristendommen]]; hovedværkerne er her: ''Poimandres'' (1904), ''Hellenistische Wundererzählungen'' (1906), ''Die hellenistischen Mysterienreligionen'' (2. oplag 1920, 3. oplag 1927) og ''Das iranische Erlösungsmysterium'' (1921). Reitzenstein udgav desuden sammen med [[Hans Heinrich Schaeder]], ''Studien zum antiken Synkretismus aus Iran und Griechenland'' 1926. Reitzensteins værker udmærker sig ved stor skarpsindighed og kundskabsfylde, men er ikke altid let tilgængelige.
Litteratur Sprogforskning Videnskab Humaniora Religionsvidenskab