Nabonid var søn af guvernøren i Harran. Hans mor, der blev 104 år gammel, havde været hofdame hos Assurbanipal. Hun var [[præstinde]] for måneguden [[Sin (gud)|Sin]] i Harran, hvis tempel var blevet ødelagt af babylonere og medere i 609 f.Kr. Allerede i begyndelsen af sin regeringstid beordrede Nabonid sin mors tempel genopbygget, som længe forblev et vigtigt center for måneguden: Frem til det 3. årh. evt. kunne gudens halvmåne ses på [[romersk]]e [[mønt]]er præget i Harran. Nabonid indsatte også sin datter som ypperstepræstinde for Sin i Ur, ligesom Sargon den Store havde indsat sin datter [[Enheduanna]] 2000 år tidligere. Sargons datter skrev en række smukke hymner til guderne og er [[verdenshistorien]]s første kendte [[forfatter]]. Nabonid forsøgte at reformere [[religion]]en ved at ophøje Sin til den øverste gud og udfordrede herved statsguden Marduks præsteskab. Da der udbrød pest og hungersnød i Babylonien med en inflation på op til 50 %, blev det af Nabonid tilskrevet deres forræderi over for Sin. Han indsatte sin søn [[Belshazzar]] som regent i Babylon og ledte et felttog gennem Syrien og [[Libanon]] og videre frem til den vigtige karavaneby Taima i det norvestlige [[Saudi-Arabien]], hvor han forblev i 10 år. De præcise grunde for dette frivillige eksil er ukendte, men det betød, at Marduk-præsterne ikke kunne holde de store nytårsfester, hvorunder kongen skulle afgive sin kongeværdighed foran Marduk, få lussinger og bekende, hvad han manglede at gøre, før han kunne genoptage kongedømmet.
Filosofi Samfund Historie Tidligere_riger,_stater,_protektorater,_kolonier_og_lande Civilisationer