I modsætning til Merlin var Griffon fra starten designet til at bruge en enkelttrins kompressor drevet af en to-hastigheds, hydraulisk betjent gearkasse. De producerede modelserier Griffon II, III, IV og VI var designet til at aflevere deres maksimale udgangseffekt i lav flyvehøjde, og blev hovedsageligt benyttet af Fleet Air Arm. Griffon 60, 70 og 80-serierne havde en to-trins kompressor og afgav maksimum effekt i lav til mellem højde. Griffon 101, 121 og 130-serierne, som kollektivt blev designeret ''Griffon 3 SML'',<ref name="Fli46,34.">Flight 1946, p. 34.</ref> benyttede en to-trins, tre-hastigheders kompressor, og fik tilføjet et sæt "Low Supercharger (L.S)" gear til de allerede eksisterende "Medium" og "Full Supercharger" (M.S og F.S) gear.<ref name="Fli46,34."/> En anden modifikation var at forøge diameteren af kompressorens impellere, hvilket øgede flyvehøjden hvor motoren ville yde størst effekt i hvert gear.<ref name="Fli46,3435.">Flight 1946, pp. 34–35.</ref> Hvor type 101 var beregnet på at drive en fembladet propel, var type 121 og 130 designet til at drive kontra-roterende propeller.<ref name="Fli46,34."/> I 1946 blev en Griffon 101 monteret i en [[Supermarine Spiteful]], ''RB518'' (en ombygget [[Supermarine Spitfire: Typer med Griffon motor#Mk.XIV (type 379)|Spitfire Mk.XIV]]); Dette fly opnåede en maksimal hastighed på 795&nbsp;km/t (494&nbsp;mph) med fuldt militært udstyr ombord.<ref>Morgan and Shacklady 2000, pp. 501, 503.</ref>
Kemi