Grundlaget for apotekergerningen i [[Europa]] kom fra det medicinske [[universitet]]smiljø i [[Salerno]] og fra [[Palermo]] på [[Sicilien]]. Små apoteklignende forretninger fandtes i [[Italien]] i begyndelsen af 1200-tallet, og med [[kejser]] [[Frederik 2. (Tysk-romerske rige)|Frederik 2.s]] medicinske lovskrift fra samme århundrede blev opdelingen mellem lægegerningen og apotekergerningen endnu tydeligere. Loven fastslog apotekernes funktioner og brugte betegnelsen ''apotek'' for forretninger, hvor [[droge]]r (rå el. delvis tilberedt råvare fra planter) og færdige lægemidler blev solgt og opbevaret. [[Ed (løfte)|Edsvorne]] embedsmænd skulle stå for apotekerne, der ikke måtte ledes eller ejes af læger. Mange læger satte pris på apotekerne, som sparede dem for selv at måtte bruge tid på at fremstille medicinerne. Herefter spredtes apotekstanken nordpå, først i de tysktalende lande i slutningen af 1200-tallet, og siden til mange af europæiske lande. De nordiske lande fik deres første apoteker i 1500-tallet.
Sundhedsvæsen