Kvinden forventedes at adlyde sin faders vilje, derefter deres ægtefælles, og når hun blev gammel, sine voksne sønners. Det er dog kendt fra samtidige kilder, at der forekom mange afvigelser fra denne regel, særligt med hensyn til mødre over deres sønner, og kejserinder som trynede og åbenlyst ydmygede deres fædre og brødre.<ref>Ch'ü (1972), s. 49–59.</ref> Kvinder var undtagne fra de årlige [[corvée]]-arbejdspligter, men var ofte engagerede i en række forskellige erhverv, ved siden af deres husholdningsbeskæftigelser, som madlavning og vask.<ref>Hinsch (2002), s. 74–75.</ref> Det mest udbredte kvindeerhverv var at væve klæder til familien, at sælge på markedet eller på vegne af store tekstilvirksomheder, som ansatte hundredvis af kvinder. Andre kvinder hjalp til på deres brødres bondegårde eller blev sangere, danserinder, [[heks]]e, respekterede læger eller vellykkede købmænd, som havde råd til at købe sine egne klæder af silke.<ref>Ch'ü (1972), s. 54–56; Hinsch (2002), s. 29, 51, 54, 59–60, 65–68, 70–74, 77–78.</ref> Nogle kvinder skabte spindekollektiver og indsamlede flere forskellige familiers ressourcer.<ref name="hinsch 2002 29">Hinsch (2002), s. 29.</ref>
Kultur