Bortjaget fra [[Korsika]] søgte Sébastiani til Frankrig, hvor han i [[1792]] tog ansættelse som underofficer i hæren. Han udmærkede sig i Frankrigs [[Revolutionskrigene|datidige mange krige]], bl.a. i [[Slaget ved Marengo|slaget]] ved [[Spinetta Marengo|Marengo]] [[1800]], og avancerede gennem alle grader, indtil han efter [[Slaget ved Austerlitz|slaget]] ved [[Austerlitz]] [[1805]], i hvilket han blev såret, udnævntes til [[divisionsgeneral]]. Samme år modtog han posten som [[gesandt]] i [[Istanbul|Konstantinopel]], hvor han udfoldede en betydelig diplomatisk og militær virksomhed. [[1807]] kaldtes han tilbage, fik grevetitlen og ansattes på ny i den franske hær, i hvis rækker han udmærkede sig [[1812]] og [[1813]]. Under [[Restaurationen i Frankrig|restaurationen]] sluttede han sig til [[Ludvig 18. af Frankrig|Ludvig XVIII]], men vendte tilbage til [[Napoleon 1. af Frankrig|Napoleon]], så snart denne satte sin fod i land ved [[Cannes]] efter det korte ophold på [[Elba]]. Sébastiani deltog i [[Slaget ved Waterloo|slaget]] ved [[Waterloo (Belgien)|Waterloo]], efter hvilket han søgte tilflugt i [[England]] indtil [[1816]], da han atter begav sig til Frankrig og modtog valg til [[Deputeretkammeret (Frankrig)|Deputeretkammeret]]. I spidsen for Venstrepartiet kæmpede han ivrigt for at få [[Ludvig-Filip af Frankrig|hertugen af Orléans]] på tronen. Senere virkede han først som [[Frankrigs marineministre|marineminister]] i [[1830]], derefter som [[Frankrigs udenrigsministre|udenrigsminister]] fra 1830 til [[1832]], indtil han [[1833]] udnævntes til ''Ministre d'Etat'' [[Minister uden portefølje|uden porteføjle]]. Endelig virkede han som gesandt, dels i [[Napoli|Neapel]], dels i [[London]].
Historie