=== 1900-tallet: geosynklinalteori og kontinentaldrift ===
[[Fil:Earthquake wave paths.svg|thumb|Studier af seismiske bølgers udbredelse ved jordskælv gjorde det i første halvdel af 1900-tallet muligt at kortlægge Jordens lagdelte opbygning.]]
[[Fil:Snider-Pellegrini Wegener fossil map.svg|thumb|Visse dinosaurers udbredelse i [[Gondwanaland]], den sydlige del af superkontinentet [[Pangæa]].]]
[[File:Oceanic.Stripe.Magnetic.Anomalies.Scheme.svg|thumb|Pladetektonisk spredningszone med dannelse af oceanbundsbasalt i striber med vekslende magnetisering:<br />
a. for 5 mio år siden<br />
b. for 2,5 mio år siden<br />
c. i dag.]]
Spørgsmålet om hvordan [[bjergkæde]]r dannes havde længe optaget geologerne, men en gangbar teori fremkom ikke før end i sidste halvdel af 1800-tallet, da de amerikanske geologer [[James Hall (paleontologist)|James Hall]] og [[James Dwight Dana]] ud fra studier i [[Appalacherne]] fremlagde deres geosynklinalteori.<ref name=Sen11>[[#Sengor1982|Şengör 1982]], s. 11.</ref><ref>{{cite journal |author=Adolph Knopf |url=http://gsabulletin.gsapubs.org/content/59/7/649.full.pdf |title=The Geosynclinal Theory |journal=Bulletin of the Geological Society of America |volume=59 |p=649–670 |date=juli 1948 |access-date=22. april 2019 |archive-date= 2. januar 2016 |archive-url=https://web.archive.org/web/20160102074246/http://gsabulletin.gsapubs.org/content/59/7/649.full.pdf |url-status=live }}</ref> I begyndelsen af 1900-tallet videreudviklede de tyske geologer [[Leopold Kober]] og [[Hans Stille]] teorien, hvorefter bjergkæder dannes fordi jordkloden pga afkøling trækker sig lidt sammen, så at skorpen pga sammenpresning begynder at få 'rynker', i form af store komplekse sedimentbassiner, eller gensynklinaler, som senere kan presses op og blive til bjergkæder.<ref name="Sen23">[[#Sengor1982|Şengör 1982]], s. 23.</ref><ref name=Sen28>[[#Sengor1982|Şengör 1982]], s. 28.</ref><!--Hvem er Şengör, og hvliken bog har han skrevet?-->
Kultur Uddannelse Geologi