[[Fil:Lviv pogrom (June - July 1941).jpg|thumb|upright|Jødinde jages af drenge med køller, [[Lviv]], juli 1941.]]
Presset fra Tyskland og besatte vestlige områder om at få jøderne sendt østpå øgedes. Allerede i maj 1941 havde SS beordret politiet i [[Paris]] til at pågribe franske og udenlandske jøder. [[18. september]] 1941 skrev Himmler, at ghettoerne østpå fungere som "opbevaringslejre". Mere end 1,5 million jøder var allerede omkommet af sult og sygdom i polske ghettoer; men det gik altså ikke stærkt nok. Det fremgik af diskussionen, at alle jøder skulle samles i koncentrationslejre. Samtidig var der juridiske problemer: Hvad med jøder med udenlandsk [[pas]]; jøder gift med "ariere"; og hvad med halvjøder? [[12. december]] 1941 skrev [[Joseph Goebbels|Goebbels]] i sin [[dagbog]]: "''Føreren er indstillet på at gøre rent bord... Verdenskrigen er over os, og ødelæggelsen af jøderne å blive den uundgåelige konsekvens.''" Men under [[slaget om Moskva]] stod det i januar 1942 klart, at det ikke var muligt at blive af med "uønskede" ved at forvise dem til [[Sibirien]]. Til trods for sine rasende udfald mod jøder veg Hitler tilbage for at høre om massakrer og anden vold; og han var heller ikke til stede ved [[Wannsee-konferencen]] [[20. januar]] 1942, hvor mødereferaterne om jødernes endelige skæbne med [[eufemisme]]rne "evakuering" og "forflytning". Men muligheden for "territoriel løsning" var helt forladt, og for første gang mærkes [[panik]] for at gå glip af den mulighed for [[etnisk udrensning]], krigen i øst havde åbnet.<ref>Antony Beevor: ''Den andre verdenskrig'' (s. 318-20)</ref>
Filosofi