[[4. november]] samme år blev han gift med [[Christence Lykke]]. Hun var født [[14. april]] [[1636]] på [[Gisselfeld]] og var en datter af den rige [[Frands Lykke]] og [[Elisabeth Brok]], altså en søster til den bekendte, ulykkelige [[Cai Lykke]]. Hun havde i sin barndom af [[Christian 4]] været udset til brud for hans søn [[Ulrik Christian Gyldenløve (søn af Christian 4.)|Ulrik Christian Gyldenløve]], men blev [[1655]] gift med [[Frants Brockenhuus]] til [[Sebber Kloster]], der døde [[1660]]. Skønt den unge enke straks måtte sælge en del af sine store ejendomme, var hun dog et godt parti for den fremmede officer, der søgte sin lykke og fandt den ved sit giftermål med hende. Hun ejede [[Svanholm Gods|Svanholm]] i [[Horns Herred (Sjælland)|Horns Herred]] og [[Overgård]] ved [[Mariager]], som han opbyggede. Et par år efter købte han [[Harridslevgård]] på Fyn, der hørte til [[Corfitz Ulfeldt]]s konfiskerede ejendomme. Senere skænkede kongen ham [[Skjerngård]] mellem [[Randers]] og [[Viborg]]. Hans hustru døde allerede [[11. juli]] [[1667]], men 2 år efter giftede han sig atter, med [[Augusta Elisabeth Rumohr]] af huset [[Roest]], datter af Henrik Roest og Ide [[Brockdorff (adelsslægt)|Brockdorff]]. Da Arenstorff nu følte sig fast knyttet til Danmark, blev han [[1670]] naturaliseret som dansk [[adelsmand]], og var i høj grad i gunst hos sin [[konge]]. Han blev samme år chef for det [[sjællandske Rytterregiment]] og var således chef for 2 hærafdelinger; han blev endvidere i [[1672]] [[assessor]] i [[Krigskollegiet]], [[1673]] [[generalmajor]] og efter troppesamlingen i [[Almind]] ved [[Kolding]] [[Ridder af Dannebrog]] i [[1674]]. Han deltog derefter i [[felttoget]] i [[Pommern]] og [[Mecklenburg]] i [[1675]] som [[generalløjtnant]], hvortil han blev udnævnt [[8. juli]] samme år. Arenstorff var en mand af indflydelse i hæren såvel som ved hoffet, og han tog en ikke ringe del i de intriger, som førte til [[Griffenfeld]]s fald. Han hørte til dennes værste fjender, fordi – har man fortalt – [[Griffenfeld]] ikke behandlede ham med tilstrækkelig høflighed, og han fik det for andre så lidet misundelsesværdige hverv at være den, som anholdt [[rigskansler]]en i kongens forgemak [[11. marts]] [[1676]] og førte ham til biblioteket og derfra om aftenen til fængslet på [[Kastellet]]. Senere hørte han også til de mænd, som dømte den store statsmand til døden. Et par måneder efter denne begivenhed begyndte felttoget i [[Skåne]], og her er det først, at Arenstorff får en større og selvstændig kommando i selve krigen. Han var i lejren ved [[Kongens Lyngby]] på [[Sjælland]] udset til at føre hærens højre fløj, og i [[Slaget ved Lund]] [[1676]] slog han og den tapre [[general Meerheim]] den svenske hærs venstre fløj så fuldstændigt, at slaget, hvis der var blevet kæmpet lige så godt og dygtigt over hele den danske linje, næppe var endt med den danske hærs og kongens flugt. Da overgeneralen, broderen [[Carl von Arenstorff]], faldt i slagets begyndelse, overgav [[Christian 5]], før han forlod slagmarken, kommandoen til Frederik von Arenstorff, der lovede at vinde slaget. Men øjeblikket var gået tabt. Trods en sidste heltemodig kamp måtte hæren trække sig tilbage og indlede retræten.
Titler Samfund Historie