Allerede i tiåret mellem 1860 og 1870 skete det første gennembrud for handelen i landdistrikterne, især i form af købmænd og kroer, i mindre udstrækning også andre handlende og tjenesteydende, fx læger, dyrlæger og apoteker. Betydningen af næringsloven af 1857, ikrafttrådt 1.1.1862, ses af følgende udvikling: antallet af købmænd og høkere voksede fra 288 i 1860 til 923 i 1870, antallet af urtekræmmere voksede fra 16 til 22, antallet af boghandlere fra 6 til 20, antallet af manufakturhandlere fra 6 til 25, antallet af vognmænd fra 198 til 274, antallet af gæstgivere med videre fra 647 til 808. I alt for disse næringsgrupper var det en stigning fra 1161 i 1860 til 2072 i 1870<ref>Tork</ref>. Heraf tør udledes, at der med mere end en tredobling i antallet af købmænd og høkere endnu inden for samme årti som loven trådte i kraft var et stort og hidtil udækket behov for dagligvarehandlende i landdistrikterne. Dette indtryk forstærkes, hvis man yderligere tager hensyn til de [[brugsforening]]er, som fra [[1866]] oprettedes i stort tal rundt om i landet. Til gengæld synes behovet for [[udvalgsvare]]handlende i landdistrikterne endnu ved lovens ikrafttræden at have været meget lille. Denne tidlige udvikling spillede i første omgang kun en beskeden rolle for stationsbyerne, da der endnu kun var få banestrækninger, og antallet af landstationer var til at overse.
Samfund Historie Migration