Luther havde hilst valget af Karl 5. velkommen med stor entusiasme, særlig fordi de øvrighedspersoner som var mest imod Luther, som pave [[Pave Leo 10.|Leo X]], havde arbejdet for andre kandidater og agiteret mod Karl. Luther havde til og med tilegnet sit hidtil skarpeste kampskrift ''Til den tyske nations kristne adel'' – ''An den christlichen Adel deutscher Nation'' – fra august [[1520]] til kejser Karl. Men kejseren havde fra første stund ikke efterladt nogen tvivl om at han i Luther-spørgsmålet ville stå på den gamle kirkes standpunkt. I Leuven og [[Köln]] havde han deltaget i afbrændingen af de lutherske skrifter. Han havde til hensigt at rejse en rigsakt mod ham så snart Luther officielt var blevet [[bandlysning|bandlyst]] af kirken. At en sådan bandlysning var nært forestående, lå i luften: I [[bulle]]n ''Exurge Domine'' havde paven truet med det dersom Luther ikke ville afsværge visse teser inden en vis frist. Efteråret 1520 udløb fristen, og den [[3. januar]] [[1521]] fulgte bandlysningen.
Historie