Han blev elev hos kunstmaleren [[Johann Christian von Mannlich]] i [[Zweibrücken]], derpå hertugelig kobberstikker, og rejste 1774 til [[Mannheim]], hvor [[Karl Theodor von Dalberg|friherre von Dalberg]] blev hans beskytter, og hvor han efter nogle års forløb blev kurfyrstelig kabinetsmaler. I 1778 tog han til [[Rom]], hvor han levede som [[fremmedfører]] og 1781 under en [[sygdom]] gik over til [[katolicismen]]. Han blev 1798 forvist fra byen, men rejste i al hemmelighed tilbage. Det nyttede intet, at [[Ludwig Tieck]] og kong [[Ludvig 1. af Bayern|Ludvig af Bayern]], der udnævnte ham til [[Bayern|bayersk]] [[hof]]maler, tog sig af ham — han forsumpede fuldstændig. Som digter er han en repræsentant for [[Sturm- und Drang]]perioden, søgende efter poetiske udtryksformer for sit splittede og urolige sind. Hans [[forfatterskab]] er broget som hans liv. Det omfatter ''Balladen'' og andre ''Gedichte'' (udgivne af Hans Graf Yorck 1873), hvor især idylliske [[natur]]- og [[folkeliv]]sbilleder som ''Der Faun'' og ''Der Satyr Mopsus'' gør sig gældende. Fremdeles [[skuespil]], der helt igennem bærer samtidens mærke, som ''Fausts Leben'', ''Niobe'' og ''Die Pfalzgräfin Genoveva'', hvor karaktererne fremtræder med dristig lidenskabelighed. Blandt hans [[ballade]]r er især ''Soldatenabschied'' bleven folkelig og yndet. ''Sämtliche Werke'' udkom i 3 bind 1811 (2. udgave 1825) og ''Dichtungen'' 1868.
Maleri