I løbet af 1960’erne udbyggedes især i kommunalt regi en række offentlige [[institution]]er, f.eks. [[plejehjem]], [[skole]]r og [[daginstitution]]er. Herved blev det muligt for langt flere kvinder end tidligere at søge job på [[arbejdsmarked]]et, samtidig med, at antallet af stillinger i [[den offentlige sektor]] steg eksplosivt. Denne udvikling kunne de små sognekommuner ikke følge med i; ved [[kommunalreform]]en i 1970 blev antallet af kommuner derfor reduceret fra over 1200 til 277.<ref Group=note>Senere blev disse igen reduceret til 271 ved sammenlægninger, inden [[strukturreformen]] i 2007, hvor antallet gennem sammenlægninger af en række mindre kommuner blev reduceret til 98.</ref> Efter kommunalreformen, som også samlede de regionale opgaver i 14 [[amtskommune]]r, stod kommunerne for knap 2/3 af de offentlige opgaver. Omkring [[1970]] var de fleste ydelser, som tidligere sigtede mod at sikre de svageste grupper i samfundet, blevet generelle, samtidig med, at forsikringselementerne var blevet stærkt reducerede.<ref name=autogeneret10>{{Harvnb|Mogensen|2010|p=76}}</ref> Dermed var det universelle princip blevet bærende for den danske model. På længere sigt skabte den heraf følgende ''frakobling'' af ydelserne fra egenbetalingen ifølge nogle forskere en tendens til løbende forøgelse af de offentlige udgifter, som imidlertid først blev erkendt af beslutningstagerne på et senere tidspunkt.<ref name=autogeneret10 /> Andre forskere har påpeget, at den danske befolknings overvejende positive holdning til [[skattetryk]]ket har modvirket den ''asymmetri'', som udgiftsniveauet skabte.<ref name=autogeneret9 /><ref>{{Harvnb|Mogensen|2010|p=77}}</ref>
 
==== Bistandsloven i 1976 ====
Bistandsloven trådte i kraft i 1976 og udgjorde grundstammen i [[1970'erne]]s socialreform. Den samlede en række love om offentlig forsorg, børne- og ungdomsforsorg, mødrehjælp, [[revalidering]], omsorg for [[pensionist]]er, husmoderafløsning og [[hjemmehjælp]]. Samlingen skabte et enstrenget socialsystem, hvor [[borger]]e kun skulle henvende sig et sted, nemlig hos [[kommune]]n. Loven gjorde samtidig, at hjælpen blev udmålt efter samme regler, uanset om årsagen var [[sygdom]], [[arbejdsløshed]], [[skilsmisse]] eller noget helt fjerde. Bistandsloven blev planlagt under højkonjunkturen, men indført efter den økonomiske krise i 1973, som normalt kaldes [[oliekrisen]]. Som en reaktion på den stigende arbejdsløshed blev [[efterløn]]nen vedtaget i [[1979]] af [[SV-regeringen]] under [[statsminister]] [[Anker Jørgensen]] med den begrundelse, at de ældres tilbagetrækning herved kunne give plads til unge arbejdsløse på arbejdsmarkedet. Ordningen udviklede sig hurtigt til en generel [[pension]]sordning.<ref>[http://www.lo.dk/omLO/LOshistorie/FaktaomLOshistorie/Arbejdsmarkedsforhold-politiskeinitiativerogoveren/1970-1979.aspx LO's historie 1970-1979] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20160313211402/http://www.lo.dk/omlo/loshistorie/faktaomloshistorie/arbejdsmarkedsforhold-politiskeinitiativerogoveren/1970-1979.aspx |date=13. marts 2016 }}, fra LO's hjemmeside.</ref> Ved indgangen til 1980'erne var kompensationen for [[indkomst]]nedgang eller velfærdstab samlet set baseret på at skabe generel [[tryghed]] for de borgere, der ikke selv kunne klare forsørgelsen.<ref name="bundesen">{{Cite web |url=http://www.viauc.dk/udvikling/gjallerhorn/Sider/Gjallerhorn.aspx |title=Bundesen, Peter: ''Den upåagtede transformation af det sociale sikringssystem i Danmark'', Gjallerhorn nr. 10 2009 |access-date=10. oktober 2011 |archive-date=23. marts 2010 |archive-url=https://web.archive.org/web/20100323185042/http://www2.viauc.dk/udvikling/gjallerhorn/Sider/Gjallerhorn.aspx |url-status=dead }}</ref>
Psykologi Politik Samfund