Lige efter år 400 ser det ud som om, hovedparten af hunnerne indledte en ny flytning mod vest, og dermed begyndte en kædereaktion, der svarede til den i 375-376. Hunnerne havde brug for store græsningsarealer til deres kvæg og heste, og det havde de haft nord for Sortehavet. Imidlertid fandtes der et tilsvarende steppeområde i det nuværende Ungarn, og det havde den fordel, at det var tættere på romerrigets rigdomme. I begyndelsen af 400-tallet var det primært beboet af gotere, og de kom nu under pres.<ref>Heather (2005), side 204</ref> Man ved, at en stor del af den gotiske befolkning under ledelse af [[Radagaisus]] valgte at forcere Donau, og de hærgede i Norditalien i 405. I slutningen af 406 gik store befolkningsgrupper af [[vandaler]], sveber og alaner over [[Rhinen]] med kurs mod [[Gallien]] (Frankrig). Det [[vestromerske rige]], ledet af [[Stilicho]], fik nedkæmpet Radagaisus, blandt andet ved at hyre Uldins hunner som lejetropper,<ref name=autogeneret3>Heather (2005), side 196</ref> men Rhinovergangen fik voldsomme følger og indebar, at de nævnte folkeslag i de følgende årtier var i stand til at opholde sig inden for rigets grænser. Begge romerske riger var svækket, og i 408 tog Uldin chancen, og gik over Donau og besatte det østromerske fort Castra Martis (i den nuværende provins [[Vidin (provins)|Vidin]] i [[Bulgarien]]). Han forlangte så store beløb for at trække sig tilbage, at østromerne i stedet valgte at bestikke hans undergivne, samtidig med at de udrustede en hær. Da de østromerske tropper nåede frem, faldt Uldins hær fra hinanden. Han flygtede, og man hørte ikke mere til ham.<ref name=autogeneret3 />
Historie