Den nye franske premierminister anlagde en hårdere linje og holdt Bourguiba i husarrest fra 1951 til 1954.<ref name="Aldrich289"/> En stor generalstrejke i 1952 førte til voldelige sammenstød mellem de franske og tunesere, herunder guerillaangreb fra nationalisternes side. Endnu en ændring i den franske regering, udnævnelsen af [[Pierre Mendès-France]] som premierminister i 1954, bragte en tilbagevenden til blidere tilgange. Internationale forhold - den franske katastrofe i Indokina og voksende uro i Algeriet - fremmede den franske indsats for at løse det tunesiske spørgsmål hurtigt og fredeligt. I en tale i [[Karthago]] proklamerede Mendès-France højtideligt autonomi for den tunesiske regering, selv om Frankrig beholdt kontrollen over store områder af administrationen. I 1955 vendte Bourguiba tilbage til Tunis i triumf. Samtidig blev det franske protektorat over [[Marokko]] ophævet, hvilket yderligere banede vejen for tunesiske uafhængighed i takt med, at afkoloniseringen tog fart. Det følgende år ophævede franskmændene bestemmelsen i Bardo-traktaten, der havde etableret protektorat tilbage i 1881 og anerkendte fuldstændig uafhængighed for Kongeriget Tunesien under [[Muhammad VIII al-Amin]] den [[20. marts]].<ref name="Aldrich290">Aldrich 1996, p. 290.</ref>
Historie Tidligere_riger,_stater,_protektorater,_kolonier_og_lande Foreninger Organisationer