Lenz studerede [[teologi]] i [[Königsberg]] og udgav her et stort digt på [[Heksameter|heksametre]] ''Die Landplagen''. Derefter blev han [[hovmester]] for to unge [[kurland]]ske adelsmænd i 1771 og rejste med dem til [[Strasbourg]], hvor han gjorde bekendtskab med [[Goethe]] og med [[Friederike Brion]], som han blev heftig forelsket i, uden dog at finde sine følelser gengældte. I Strasbourg oversatte han [[Shakespeare]]s ''Loves labour lost'' og viste sig ved sin kraftgeniale udtryksmåde som et ægte barn af "[[Sturm und Drang]]"-perioden. Hans [[komedie]]r ''Der Hofmeister'' (1774), ''Der neue Menoza'' (1774) og ''Die Soldaten'' (1776) danner en underlig blanding af virkelighedsindtryk og forskruet karakterskildring og ubehersket sprog. Han bearbejdede også nogle af [[Plautus]]' komedier for den tyske scene. I 1776 rejste han til [[Weimar]] og opsøgte Goethe, som anstrengte sig for at hjælpe ham. Men da hele hans væsen var uroligt og ustyrligt, blev det vanskeligt for Goethe at omgås ham. Da han skrev et smædedigt imod Goethe, [[Charlotte von Stein|fru von Stein]] og selve [[Anna Amalia af Braunschweig-Wolfenbüttel|hertuginde Anna Amalia]], måtte han fjernes. Lenz rejste nu til [[Schweiz]], hvor [[Johann Caspar Lavater]] tog sig kærligt af ham, men han viste allerede her spor til [[sindssyge]]. Da han i 1778 opholdt sig hos Goethes svoger [[Johann Georg Schlosser|Schlosser]] i [[Emmendingen]], brød vanviddet ud i lys lue. Han måtte anbringes hos en skomagermester, hvor han af en af svendene lod sig undervise i professionen. I 1779 måtte han sendes til sin hjemstavn [[Livland]] og levede i [[Sankt Petersborg]] i uhelbredeligt vanvid, dog af og til afbrudt af lyse øjeblikke, til sidst i og ved Moskva, hvor han døde i den yderste elendighed. Efter hans død udkom flere af hans [[Dramatik|dramatiske]] digte: ''Dramatischer Nachlass'', udgivet af [[Karl Weinhold (filolog)|Karl Weinhold]] i 1884. Han skrev også en [[roman]] ''Der Waldbruder'' (pendant til "Werther", i ''Die Horen'', 1797, ny udgave i 1882), ''Gesammelte Schriften'', tre bind, udgivet af [[Tieck]] i 1828; et udvalg i [[Kürschner]]s ''Nationallitteratur'' (80. bind), en ny kritisk udgave ved [[Franz Blei]], fire bind i 1910.
Litteratur