Meningen med denne samling var at slippe af med de af de svenske adelige og gejstlige, der havde modarbejdet kongen og støttet den døde [[Sten Sture den yngre|Sten Sture]]. For at få ram på dem fremførte biskop [[Gustav Trolle]] en række anklager mod Sten Sture og hans tilhængere for kætteri. Blandt anklagerne var bl.a. nedbrydningen af Trolles borg, plyndringer af kirkens klenodier og ydmygelser mod kirkens folk. Gustav Trolle appellerede til kongen om at hjælpe med at få de skyldige dømt. En retssag med 13 gejstlige dommere indledte samme dag afhøringer af de anklagede. Hurtigt stod det klart, at ansvaret ville blive placeret hos Stures tilhængere. Sten Stures enke, Kristina Gyldenstierna, trådte frem og fremviste "sammensværgelsesbrevet" fra rigsmødet [[23. november]] 1517, hvori en lang række svenske stormænd og bisper erklærede sig enige i afsættelsen af Gustav Trolle og nedbrydningen af Stäket. Brevet var tænkt som et forsvar, men blev i stedet et redskab for anklagerne, da de anklagede i brevet erklærede, at de ikke ville acceptere pavens domstol, og kætterianklagen var derfor oplagt. Efter at alle havde prøvet at undskylde deres handlinger, forlod kongen salen, og først hen under aftenen blev svenskerne hentet i grupper og ført til forskellige værelser rundt på slottet. Næste morgen blev de gejstlige hentet ned i den store sal, hvor den odenseanske biskop [[Jens Andersen Beldernak]] spurgte dem, om ikke de, der havde sammensværget sig mod den romerske stol og paven, skulle kaldes kættere. Efter de havde svaret bekræftende på spørgsmålet blev de ført tilbage til deres værelser. Senere fik de at vide, at biskopperne af Skara og Strängnäs blev ført ud af slottet for at blive henrettet. Da de ville få kongen til at forhindre det, fik de at vide, at med mindre de trak sig tilbage til værelset, ville de lide samme skæbne. De næste to dage blev henved 100 personer henrettet i Stockholm og deres lig brændt, så de ikke kunne få en kristen begravelse. Sten Stures lig blev også gravet op og brændt.<ref>{{Harvnb|Albrectsen|1999|pp=297–299.}}</ref> På Christian 2.'s efterfølgende kroningsrejse i Sverige blev der foretaget yderligere henrettelser, bl.a. af abbeden og munkene på [[Nydala kloster]] i [[Småland]].<ref>{{Harvnb|Etting|1998|pp=197-203.}}</ref>
Historie