Ejendomsskatter har haft en lang historie i Danmark, både før og efter den store reform som følge af [[statsskatteloven af 1903]], hvor bl.a. [[indkomstskat]] blev indført som et nyt princip i skattesystemet. 1903-reformen medførte, at de gamle [[hartkorn]]s- og bygningsskatter blev afløst af en statslig ejendomsskyld på 1,1 ‰ af alle ejendommes værdi. Under indflydelse af georgistiske tanker var der i 1910'erne ikke mindst hos radikale politikere ønsker om at opdele vurderingen og beskatningen i særskilt beskatning af jord og af ejendomsværdier. I 1916 fulgte ejendomsvurderingen første gang denne opdeling. Først i 1922 blev skattelovgivningen dog ændret, så der fastsattes en selvstændig beskatning af jord og bygninger med virkning fra den femte almindelige ejendomsvurdering, der fandt sted i 1922. Ifølge denne skulle der fremover betales en skat på 1,5 ‰ af grundværdierne og 1,1 ‰ af forskelsværdien (dvs. et tilnærmet udtryk for bygningernes værdi). Grundskylden fortsatte i de kommende årtier med at være et vigtigt skattepolitik spørgsmål.<ref>Johansen, Hans Chr. (2007): Indkomstskatter og offentlig vækst 1903-2005. Dansk Skattehistorie, bind VI. S. 86.</ref>
Jura Juridiske_begreber Erhvervsliv Bygninger,_konstruktioner_og_anlæg