Han var søn af Heinrich Müller, købmand i Itzehoe, og Cathrine Lorentzen. [[Hertugdømmerne]]s [[statholder]] [[Gert Rantzau]] tog sig af ham og lod ham opdrage på [[Breitenburg]] sammen med sin søn [[Christian Rantzau (1614-1663)|Christian Rantzau]]; dernæst fulgte han 1627 denne til [[Sorø Akademi]]. Nogen tid efter fik han en ringere ansættelse i det [[tyske Kancelli]] og kom derefter [[1630]] i tjeneste hos statholderen i [[København]], den senere [[rigshofmester]] [[Frands Rantzau]]. Umiddelbart efter hans død blev han af [[Christian 4.]] [[17. november]] [[1632]] ansat som hans [[kammerskriver]]. I denne ansvarsfulde post, der gav ham bestyrelsen af de under kongens eget kammer hørende finanser, forblev han i henved 9 år; i Løbet af den tid ægtede han [[8. maj]] [[1636]] Sophie Hansdatter (f. [[26. juni]] [[1616]]), en datter af [[rådmand]] Hans Jensen i [[Varberg]] og Drude Root; med hende havde han tidligere en søn. I maj [[1641]] udnævntes han derpå til tolder i København; men omtrent fra dette tidspunkt begyndte han tillige en overordentlig omfattende privat handelsforretning, der lagde grunden til hans store formue. Forretningen bestod væsentlig i leverancer af tømmer, materiale og proviant til [[Flådestation Holmen|Holmen]], ligesom han leverede skibe under krigen med [[Sverige]] [[1644]]-[[1645|45]]; i tiden fra 1640-49 beløb hans fordringer på [[Danske stat|staten]] for disse leverancer sig til den vældige sum af over 690 000 [[rigsdaler]]. Men forretningen var utvivlsomt forbundet med store besvigelser, der dels beroede på, at han som [[tolder]] ofte undlod at lade sig selv betale [[told]]afgift af de indførte varer, dels bestod i urimeligt højt opskruede priser og andre misligheder; senere opgjordes det, at han på denne måde havde unddraget Kronen et beløb på over 26 0000 rigsdaler. Når han kunne gennemføre denne trafik, lå det for en del i hans store merkantile dristighed, der ikke holdt ham tilbage for nogen risiko, men navnlig i hans nøje forbindelse, vistnok af en tvivlsom økonomisk art, med bestyreren af statens finanser, [[Corfitz Ulfeldt]]. Sine fordringer fik han vederlagt på mange måder, i kontanter, i varer, i anvisninger på Kronens indtægter og dernæst i afståelse af dens ejendomme. Ad den sidste vej kom han i besiddelse af store pladser i København, ved [[Møntergade]], uden for [[Østerport (København)|Østerport]], ved [[Vesterport (København)|Vesterport]], hvor han fik en [[vandmølle]], men navnlig på [[Slotsholmen]]. På den vestlige del af denne, den såkaldte Skarnholm, fik han en grund [[1646]], i december [[1647]] fik han en langt større imellem [[Børsen]], [[Knippelsbro]] og Stranden og tillige én ved [[Provianthuset]]. På grunden ved Børsen påtog han sig at opføre pakhuse, på den ved [[Provianthuset]] et [[boldhus]] og et [[værtshus]], der, hvor nu [[Ministerialbygningen]] står. Det blev også prægtige bygninger, som han her rejste; han fik tilmed store privilegier for værtshuset, hvilket han dog 1652 overdrog til hofmarskallen [[Adam Heinrich Pentz]], medens boldhuset overtoges af kongen [[1658]]. Så længe Corfitz Ulfeldt var ved magten, var hans stilling urokket. Til festlighederne i anledning af [[Frederik 3.|Frederik III's]] hyldning og kroning [[1648]] var han den foretrukne leverandør og leverede [[kramvarer]], vin mm. til beløb af omkring 230 000 rigsdaler. På flere måder udvidede han sin virksomhed, anlagde et [[saltværk]] på [[Slotsholmen]], erhvervede 1649 Hjortholm Mølle (det nuværende [[Frederiksdal (Virum)|Frederiksdal]]) for der at oprette en fabrik for messingtråd og [[jernværk]] og lagde grunden til sin stilling som [[godsejer]] ved [[1651]] at få udlagt [[Krongods|Kronens gods]] [[Lønborggård]] i Jylland. Endelig blev han [[21. marts]] 1651 udnævnt til [[generaltoldforvalter]] over Danmark med ret til at udnævne og afskedige de lavere [[toldembedsmænd]].
Personbillede_savnes Historie