I 60’erne f.Kr. havde Pompejus sin egentlige storhedstid som Roms førende general. Først gennemførte han en systematisk og effektiv bekæmpelse af sørøveruvæsenet i [[Middelhavet]] 67 og derefter et langvarigt felttog i Orienten med udgangspunkt i krig mod [[Mithridates 6. af Pontos]]. Efter den endelige sejr over Mithradates blev hans kongerige indlemmet i Romerriget. For at sikre kontrollen over de nye områder grundlagde Pompejus fem nye byer, deriblandt [[Pompeiopolis]] og Neapolis, det senere [[Neoklaudiopolis]]. Også [[Israel]] og [[Syrien]] blev indlemmet i Romerriget 64-63. Under felttoget optrådte Pompejus med stor myndighed og sluttede aftaler på egen hånd. Perioden betød højdepunktet af hans militære ry og udenrigspolitiske magt, men hans langvarige fravær fra Rom bragte nye modspillere, især [[Julius Cæsar]], frem på den politiske scene.
Historie Videnskab Humaniora