Fra [[1820]] blev forholdet mellem regeringerne bedre. Dertil bidrog [[Oscar 1. af Sverige|prins Oscars]] udenlandsrejse i [[1822]], der begyndte med en visit i [[København]], hvor prinsen blev behandlet med al mulig opmærksomhed. Samme år gik den danske regering også ind på en anticiperet betaling og dermed forbunden nedsættelse af restbeløbet af Norges gæld til Danmark. Endelig var grev [[Lars von Engeström]] i [[1824]] blevet afløst af grev [[Gustaf af Wetterstedt]] som svensk [[udenrigsminister]]. Virkningerne af den forandrede situation viste sig snart. Carl Johan havde i sin mistænksomhed søgt så vidt muligt at afspærre sine riger fra Danmark. Men nu lykkedes det Krabbe efter lange forhandlinger at afslutte handelstraktaten af [[2. november]] [[1826]], der af alle betragtedes som et stort fremskridt i liberal retning. Ligeledes opnåede han at fjerne de store [[pas (legitimation)|pasvanskeligheder]], som den svenske regering hidtil havde opretholdt lige over for danske, der ville rejse ud over Skånes grænser. Undertiden kom der endog en slags følelse af en vis solidaritet frem mellem landene. Ved Sveriges hjælp fik vi i [[1827]] en handelstraktat med [[Tyrkiet]], og Danmark opfordredes til i fællesskab med Sverige at gøre et søtogt for at tugte de [[Tripolis|tripolitanske]] sørøvere, hvad vi imidlertid af økonomiske grunde afslog, ligesom vi heller ikke gik ind på et forslag om at modtage St. Barthélemy i bytte for de danske besiddelser på [[Den danske Guldkyst|Guineakysten]], som Sverige ville bruge som deportationssted for forbrydere. Således var den senere del af Krabbes gesandtskabstid rolig. Carl Johan, der tidligere havde tilsidesat ham på en fremtrædende måde, behandlede ham nu godt, forholdet til Wetterstedt var næsten hjerteligt, og med sine kolleger vedblev han at stå på en så fortrolig fod, at han kunne indberette om alt, hvad der kom til deres kundskab om de almindelige europæiske begivenheder. Herhjemme satte ikke blot [[Niels Rosenkrantz (statsminister)|Niels Rosenkrantz]], med hvem han stod i personlig nær forbindelse, men også de andre ministre stor pris på ham. Da derfor grev [[Ernst Heinrich von Schimmelmann]], der efter Rosenkrantz' død [[1824]] interimistisk havde overtaget [[Udenrigsministeriet]], døde [[9. februar]] [[1831]], faldt [[Frederik VI]]'s valg på Krabbe, og [[17. maj]] samme år udnævntes han til chef for Udenrigsdepartementet og gehejmestatsminister.
Personbillede_savnes Titler Samfund Historie