I 1890'erne levede Mathiesen som [[boheme]] og havde [[digter]]ambitioner i [[Kristiania]], "''dybt nede i alskens svineri,''" skrev han senere om den tid. Han lærte Thomas og [[Vilhelm Krag]] og [[Nils Collett Vogt]] at kende, som i 1893 hjalp ham til at få tre digte trykket i ''Samtiden''. I 1895 brød han med sine litterære interesser og tog arbejde på en anden kant af landet. Først i 1897 kom han tilbage til Kristiania og lod sig indskrive ved Otto Andersens skole. I [[1898]] tog han [[studentereksamen]] som privatist på latinlinjen. Derefter fik han en del noveller trykket i ''[[Dagbladet (Norge)|Dagbladet]]'', men ved redaktørskiftet samme år tog det slut. Han gav op og rejste i foråret [[1900]] til [[USA]], hvor han først sled i det med gårdsarbejde på [[prærie]]n, på farmen hos en onkel, der havde bidraget til hans billet på skibet. Med hjælp fra sin fætter stak Mathiesen af til en anden gård og det samme slid. Først ved tilbagekomsten til [[New York City|New York]], hvor han boede hos en tante i [[Brooklyn]], fik han det bedre. Novellen "Flora" bygger på stemninger, fra da han sad i tantens [[karnap]]vindue og så ud over "''Windsor Terrasses taarnede tage (...) voksede der selsomme erindringer frem (...) i ham fra et fjernt, uvirkeligt liv, jeg muligens har levet.''" [[Filolog]]en Peter Groth, som han lærte at kende i New York, læste nogle af hans noveller og rådede ham til at rejse hjem. Groth skaffede ham et job om bord på en dansk amerikabåd, og i efteråret [[1901]] ankom Mathiesen Kristiania. I ''Hide Unas'' har han skildret sit mislykkede foredrag i brødrene Hals' koncertlokale, som han havde lejet for at fortælle om sin amerikarejse. Dårlig [[akustik]] bidrog til fiasko, men [[Gunnar Heiberg]] forsikrede ham om, at foredraget alligevel var godt nok. Mathiesen tog derfor på [[turné]] med det i efteråret 1902 og gjorde stor [[succes]]. Det samme forår havde han opholdt sig i [[Jylland]], hvor han arbejdede med sine noveller. I [[København]] fik han den ene, "Blodtirsdagen", antaget af [[Valdemar Vedel]], [[redaktør]] i ''[[Tilskueren]]''. I foråret [[1903]] udkom hans debutbog. Vedel skrev i sin anmeldelse, at «''Fortællerfysiognomiet og Fortælletonen er nok noget [[Knut Hamsun]]sk, dog ofte næsten uhyggelig ægte.''» <ref>Sigurd Mathiesen: ''Unge sjeler og andre noveller'' (s. 280-3)</ref> Hverken i Norge eller Danmark sparede kritikerne på lovordene. 25 år senere skrev Ronald Fangen i ''[[Tidens Tegn]]'', at "''det var en av de mest særpregede og lovende debuter som vårt land har kunnet opvise siden århundreskiftet. Denne lille novellesamling lignet ikke noe annet i vår [[litteratur]].''" I 1915 satte Gunnar Heiberg en slags undskyldning på tryk på vegne af sine forfatterkolleger. Den hed ''Til en ukjendt'', og stod at læse i ''Tidens Tegn'': "''Det er os endnu mindre flatterende, at han naadde os med sin bævende intensitet, men blev fornegtet av os.(...)Allerede det maanegrønne, halvgiftige som staar av hans digtning kan bidra til at forlene vore fjæs med et muntert skjær av midlertidig opstandelse. Vi faar være gla om vi undgaar at se ut som Mathiesen selv havde digtet os.''" <ref>Sigurd Mathiesen: ''Unge sjeler og andre noveller'' (s. 276-7)</ref>
Personbillede_savnes Lister_over_personer