Tilbage i Norge, og til sin senere fortrydelse, blev Quisling trukket ind i den kommunistiske norske arbejderbevægelse. Han begyndte at tale for et folkets [[milits]] til at beskytte landet mod [[reaktionær]]e angreb,<ref name="dahl54">{{harvnb|Dahl|1999|pp=54–56}}.</ref> og spurgte medlemmer af bevægelsen, om de gerne ville vide, hvilke oplysninger generalstaben havde om dem, men fik intet svar. Selvom hans korte tilknytning til den yderste venstrefløj virker usandsynlig i lyset af Quislings senere politiske retning, foreslår Dahl, at han efter en konservativ barndom på dette tidspunkt var "arbejdsløs og modløs&nbsp;... dybt vred over generalstaben&nbsp;... [ og] i færd med at blive politisk mere radikal."<ref>{{harvnb|Dahl|1999|p=57}}.</ref> Dahl tilføjer, at Quislings politiske holdninger på dette tidspunkt kunne opsummeres som "en sammensmeltning af socialisme og nationalisme," med en klar sympati for sovjetterne i Rusland.<ref>{{harvnb|Dahl|1999|p=58}}.</ref>
Jura Politik Historie Død Kriminalitet