[[De Nationalliberale|De danske nationalliberale]] statslederes politik overfor hertugdømmerne, [[Tyskland]] og [[Europa]], ikke mindst i [[1863]]—[[1864]], var et klart fejltrin. Også her må dog, som ved dommen over Christian 8., den tunge historiske arv tages med i regnskabet, og når man bebrejder de danske statsmænd, at de afviste den mulighed for monarkiets opretholde de der lå i den af kongen ønskede personalunion mellem Danmark og begge hertugdømmerne, så undervurderes de farer, for hvilke danskheden i Slesvig let vilde blive udsat ved en sådan ordning, og som for dansk politik altid måtte veje meget tungt til. Var den fortsatte dynastiske forbindelse med Holsten et sådant offer værd? Dette spørgsmål melder sig så meget stærkere, som forbindelsen med det tyske forbundsland Holsten i sig selv kunde komme til at rumme en stor fare for Danmarks selvstændighed som stat. Holstens statslige delthed mellem [[Danmark]] og [[Tyskland]] var, som Slesvigs nationale delthed, en rest fra [[middelalderen]], som tidens udvikling nødvendigvis måtte rydde af vejen, og den historiske udvikling – først og fremmest Slesvigs efterhånden opståede dobbeltstilling mellem Danmark og Holsten – medførte, at opgøret her kom til at rumme langt mere konfliktstof, end tilfældet blev med fx [[Hannover]], der i [[1837]] i kraft af gamle arvefølgebestemmelser udtrådte af sin dynastiske forbindelse med England, og med [[Luxembourg]], hvis forbindelse med det tyske forbund løstes fredeligt ved dettes opløsning i [[1866]], en ordning, der aaret efter sikredes ved storhertugdømmets
Historie Tidligere_riger,_stater,_protektorater,_kolonier_og_lande