I årene efter den franske revolution havde den hollandske konge i en sproglig reform af [[1823]] forsøgt at gøre hollandsk til det officielle sprog for de sydlige provinser, løseligt set dagens Flandern, efter som det var sproget for de fleste, som boede der. Denne reform blev mødt med stor opposition fra aristokratiet og middelklassen, som da var hovedsagelig fransktalende.<ref>Kossmann, E.H. (1986): ''De lage landen 1780/1980. Deel 1 1780-1914'', Amsterdam, s. 128</ref> Efter oprøret blev denne sprogreform den første hollandske lov, som blev forbudt ([[4. juni]] [[1830]]), og i de følgende år blev et antal love indført, som lagde hindringer i vejen for nederlandsk kultur og at tale nederlandsk.<ref>Logie, Jacques (1980): ''De la régionalisation à l'indépendance, 1830'', Duculot, Paris-Gembloux, s. 21</ref>
Kultur