Som landstingsmand indsendte Bloch sammen med præsterne A.E. Meinert og [[Karsten Friis Viborg]] [[1856]] til [[Kultusministeriet]] et forslag til lov angående en ordning af [[Folkekirken]]s forfatning (aftrykt i ''Dansk Kirketidende'', 1856, nr. 32 f.), men det fik ingen videre betydning, og da han [[1861]] stillede sig til [[Folketingsvalg 1861|folketingsvalg]] i Ringkjøbing Amts 5. kreds, opnaaede han ikke at blive valgt. Som præst har han nærmest (''Breve om Præstefrihed'' m.m., [[1865]]; ''Grundtvigianismens Selvkritik'', [[1866]]) sluttet sig til den [[Grundtvigianisme|grundtvigske]] retning, og i flere småskrifter har han hævdet en [[Irenik|irenisk]] betragtning af de konfessionelle modsætninger med stærk fremhævelse af fællesskabet om det grundkristelige og med håb om en ny pinsetid for kirken. Efter i nogle år at have virket for at samle oplyste og frisindede kristne af forskellige kirkeafdelinger til en fællesmission blandt [[muhammedaner]]ne foretog han [[1867]] en rejse til [[Athen]] (''Dansk Kirketidende'', [[1862]], nr. 50; 1867, nr. 39) for at indlede den samvirken mellem den nordiske og græske menighed, som efter hans opfattelse var varslet i [[Johannes Åbenbaring]] (2, 9, jævnført med 3, 9). Efter hjemkomsten virkede han et par år gennem ''Kirkebudet'' for tanken om en sådan fællesmission, og ved deltagelse i den ireniske kongres i [[Bonn]] ([[1874]]) og på anden måde har han vist sin sympati for en sammenslutning af af alle kristne på fællestroens grund.
Litteratur