[[Fil:Carl Hjernø. Tegning af Eigil Petersen.tif|thumb|left|200px|Carl Hjernø. Tegning af [[Eigil Petersen]].]]
Påvirket af især [[Johannes Jørgensen]]<ref>Eftertiden har især nævnt [[Holger Drachmann]], af hvem Hjernø var en stor beundrer, som den største inspirationskilde for hans digtning. Selvom Hjernøs rodløse og bohêmeagtige tilværelse i det rent ydre kan have stærke mindelser om Drachmanns, er det i digtene fra 1890'erne alligevel tydeligvis Johannes Jørgensens påvirkning, der er den markanteste.</ref> skrev Carl Hjernø op gennem 1890'erne og efter århundredeskiftet en lang række digte, som tryktes i tidens litterære tidsskrifter og blade.<ref>En stor del af digtene tryktes i [[Illustreret Tidende]] fra 1893 og frem.</ref> Litteraturhistorisk hører de tidligste af digtene til i omegnen af [[Symbolisme (stilperiode)|symbolismen]], uden dog at deviere nævneværdigt fra de vemodsstemninger om regn og nat og bladefald, som også andre af periodens ''[[Poeta minor|poetae minores]]'' dyrkede. Interessant for sin eksotisme er [[prosadigt]]et "Vestindiske Nætter", der tryktes i det første hæfte af [[Louis Levy (forfatter)|Louis Levys]] og [[Ludvig Mylius-Erichsen]]s kortlivede månedsskrift ''Ungt Blod'' (1895). Men mest sig selv er Hjernø i et digt som "Landsbystemninger" (1899),<ref>Illustreret Tidende, 23.7.1899 og 30.7.1899.</ref> hvor det personlige og livets hvashed får lov at fylde mere end den lånte stil. Først i 1908 lykkedes det Hjernø at få en samling digte udgivet i bogform. Den fik titlen ''Disse Digte, disse Minder –''.
Historie