[[Fil:1870 Index Chart to GTS India-1.jpg|thumb|right|upright=1.5|Kort fra 1870 som viser det allerede dengang meget omfattende britiske triangulationsnet i Indien.]]
I andre europæiske lande gik man nu også i gang med at udføre gradmålinger. Meridianbuen fra Dunkerque til Barcelona forlængedes videre mod syd gennem Spanien og sattes mod nord i forbindelse med en britisk bue, som nåede helt til Shetlandsøerne. En østeuropæisk bue, [[Struves meridianbue]], strakte sig fra Fuglenes i Norge til Staro-Nekrassowka på den ukrainske sortehavskyst. I Østpreussen opmålte [[Friedrich Wilhelm Bessel|Friedrich Bessel]] i 1830-erne en meridianbue, som blev forbundet med Struves russiske bue.<ref>Bessel, F. W. og Baeyer, J. J. (1838): Gradmessung in Ostpreussen und ihre Verbindung mit Preussischen und Russischen Dreiecksketten. Dümmler, Berlin, 452 sider</ref> I Indien målte briterne meget lange meridianbuer, mens den danske bue mellem [[Lauenburg (Elben)|Lauenburg]] og Skagen, påbegyndt i 1816 af [[Den danske Gradmaaling]], var mere beskeden. Den danske bue forlængedes i 1821 til Hannover af den tyske geodæt [[Carl Friedrich Gauss|Carl Gauss]], som også opfandt ''heliotropen'', et instrument som vha spejle gjorde det muligt at lave triangulationer over større afstande end hidtil. Gauss udviklede også den såkaldte [[mindste kvadraters metode]], som vha statistisk bearbejdning af de mange gradmålingsdata gjorde resultaterne mere nøjagtige.<ref name=":0" />
Kartografi