Engelske huse i palladiansk stil var nu ikke længere de små, men udsøgte landsteder til weekendophold, som havde været deres italienske modstykkers formål. De var ikke længere [[villa]]er, men 'power houses' med arkitekshistorikeren John Summersons (1904-1992) udtryk, de symbolske centre for magten hos den landadel "[[Whig-partiet|Whig]] 'squirearchy'",<ref group="note">Whig 'squirearchy', landadel – [https://en.wiktionary.org/wiki/squirearchy 'Squirearchy'] på Wiktionary – [http://www.thefreedictionary.com/squirearchy 'squirearchy'] hos TheFreeDictionary.com </ref>, der styrede Storbritannien. Da Palladio-stilen gik sin gang hen over Storbritannien, blev alle tanker om matematiske proportioner fejet bort. I stedet for firkantede huse med støttende fløje havde bygningerne fået længden af facaden som deres største overvejelse. De lange huse, der ofte kun var ét rum i dybden, var et bevidst bedrageri der skulle give indtryk af størrelse.
Arkitektur