De tidligste omtaler af dansk landstigning i [[England]] er i den angelsachsiske krønike, henholdsvis i [[787]], hvor tre skibe med normanner ankom til England, og [[793]], da kirken på øen Lindisfarne ødelægges og plyndres og myrderier begås. I de følgende år omtales vikingeangreb omkring Irland i [[795]], [[797]] og [[798]] på øen [[Isle of Man|Man]]<ref>Christensen (1977), s. 125f</ref>. Næste trin i udviklingen indtræder i [[865]] ved et vikingeangreb på [[Kent]] og samme efterår på [[East Anglia]], hvor vikingerne skaffede sig heste og lagde sig i vinterkvarter. Derefter begynder vikingehæren at rejse rundt i England, i 866 var de i [[Northumberland]] og indsatte her en lydkonge, hvorefter de lagde sig i vinterkvarter i [[York]]. 867 drog de til Mercia og overvintrede her, [[868]] vendte de tilbage til York, derefter atter [[Mercia]] og [[East Anglia]], hvor kong [[Edmund]] blev dræbt [[870]]. Samme år angreb vikingehæren [[Wessex]], [[871]] erobredes [[London]] som vinterkvarter og fungerede som sådan i flere år. [[873]] drog Mercias konge i landflygtighed og vikingerne indsatte en lydkonge. [[874]] delte hæren sig: hovedhæren indkvarterede sig i [[Cambridge]], en mindre vikingehær drog til [[Northumberland]] under Halvdans ledelse, og [[876]] opdelte Halvdan landet i delområder for de enkelte medlemmer i vikingehæren "og de gav sig til at pløje og selv sørge for underhold". I de følgende år skete noget lignende i [[Mercia]], derefter i [[Wessex]] og endelig i [[East Anglia]]; dette var indledningen til tredje trin<ref>Christensen (1977), s. 153f</ref>. Derefter synes vikingetogene at stilne af, og da der samtidig øjensynligt var hjemlige politiske vanskeligheder i Danmark, synes forbindelsen mellem kolonisterne i England og det danske rige at være såre beskeden igennem 900-tallet; stykke for stykke synes koloniseringen at være opgivet.
Historie Kultur