Et vigtigt element i den postmoderne litteratur er dens sociale [[indignation]].<ref name=":0" /> I Ralph Ellisons berømte roman ''Invisible Man'' fra 1952 har indignationen rod i, hvordan hovedpersonen oplever at være usynlig i forhold til det omkringliggende samfund. En litteraturhistoriker påpeger, den "ofte direkte sentimentale insisteren på menneskelighed" i selvrefleksive romaner som som Pynchons ''Katalognummer 69 udbydes'', Coovers ''The Public Burning'' og DeLillos ''Underworld'', hvor der er en indigneret kritik af [[social marginalisering]] blandt de tekstlige abstraktioner.<ref>Tore Rye Andersen (2007) ''Det etiske spejlkabinet''. Aalborg: Institut for Sprog og Kultur, s. 234.</ref> Også Kurt Vonneguts ''Breakfast of Champions'', [[Joseph Heller]]s ''[[Punkt 22|Catch-22]]'' og [[Chuck Palahniuk]]s ''[[Fight Club (roman)|Fight Club]]'' indeholder alle en stærk social indignation. Samme kritiker kritiserer, at den [[litteraturvidenskab]]elige [[Receptionsteori|reception]] primært har bidt mærke i den postmoderne litteraturs "selvrefleksive og poetologiske overvejelser," "der i bund og grund ikke trækker noget fra værkernes sociale indignation, men som på grund af deres omfangsrige tilstedeværelse alligevel ofte tiltrækker sig størstedelen af kritikernes opmærksomhed."<ref>Tore Rye Andersen (2007) Det etiske spejlkabinet. Aalborg: Institut for Sprog og Kultur, s. 305</ref>
Litteratur Kultur