I halvtredsåret for [[stavnsbåndet]]s ophævelse var landbruget blevet totalt forandret. En optælling året inden havde vist, at under én procent af landbrugsjorden stadig var uudskiftet. Udviklingen var gået hurtigt i starten, hvor halvdelen af landets gårde op til år [[1800]] var gået fra fæste til selveje, men derefter gik udviklingen i stå ved krigens udbrud omkring århundredskiftet, og først i løbet af 1830'erne tog udviklingen for alvor fart igen og dette havde skabt en interesse for en ny landboreform. Orla Lehmann greb chancen og fremsatte et kontroversielt forslag på et hasteindkaldt ''festmøde i anledning af stavnsbåndsjubilæet''. På mødet påstod han, at da bondestanden så længe havde haft brugsretten til fæstejorden, selv om denne var ejet af godsejerne, havde de vundet hævd på medejendomsret til jorden. Derfor havde de ret til at forlange, at jorden, mod en rimelig betaling, overgik til selveje. Lehmann forlangte også [[hoveri]]et afskaffet og indførsel af almindelig værnepligt og indskrænkninger i godsejernes jagtret på bøndernes fæstejord. Med disse forslag tog de liberale de første skridt mod en alliance med bondestanden, der ville være nødvendig for at vælte enevælden.<ref>{{Harvnb|Boss|Kofod|Johansen|1999|pp=19–25.}}</ref><ref name="S219+221" />
Historie