Han påviste ved sine undersøgelser, at de fleste tilfælde af tunghørighed skyldtes sygdomme i mellemrøret, og ganske særlig påpegede han betydningen af ankylosen af stigbøjlen i en gruppe af sygdomme, der hidtil havde været anset for at være af nervøs natur, men som for de fleste tilfældes vedkommende kan henføres til det sygdomsbillede, der nu betegnes som otosklerose.
[[Fil:JosephToynbee; Trommelfell-Prothese Skizze.png|thumb|300px|Tympanic protese ifølge Joseph Toynbee af guttaperka med en sølv fastholde ledning til indsættelse via den ydre øregang.]]
Toynbees betydning som kliniker står langtfra på højde med hans betydning som patolog, dog blev hans lærebog ''Diseases of the Ear'' 1860 af ikke ringe betydning for udviklingen af den moderne otologi. Toynbee blev 1842 ''Fellow of the Royal Society'', 1843 ''Fellow of the College of Surgeons'' og 1852 ''Lecturer on Diseases of the Ear'' ved ''St. Mary's Hospital and Medical School''. Han var tillige en fremragende filantrop og udrettede navnlig et stort arbejde for bolighygieinen.
Historie