Allerede fra barndommen opfyldt af en levende interesse for den [[islam]]iske [[Orient]], begyndte Christensen efter 1893 at være blevet [[student]] på at beskæftige sig med [[Arabisk (sprog)|arabisk]] og [[Persisk (sprog)|persisk]], hvilket sidste sprog efterhånden blev det centrale i hans studier. Efter kortere ophold ved det orientalske seminar i [[Berlin]] tog Christensen 1903 [[doktorgrad]]en med en afhandling om [[Omar Khayyám]]s ''Rubáiyat'', hvilken ved sin udtømmende og omsigtsfulde behandling af emnet vakte megen opmærksomhed; den udkom det følgende år på [[Fransk (sprog)|fransk]] i omarbejdet udgave (Heidelberg 1904). Under gentagne udenlandsrejser drev Christensen ivrige [[bibliotek]]studier og beskæftigede sig også under vejledning af professor [[Friedrich Carl Andreas|F.C. Andreas]] med iransk [[dialekt]]forskning. Videnskabeligt såre veludrustet tiltrådte han 1914 en rejse til [[Iran|Persien]], februar—august, hvor han særlig studerede det moderne [[talesprog]], [[kultur]]forhold og [[Folkesjæl|folkepsykologi]] samt indsamlede et rigt materiale til sproghistorisk undersøgelse af den hidtil lidet kendte Semnanidialekt.
Sprogforskning Historie Lister_over_personer Kultur Videnskab Organisationer