Mawdud, Mosuls atabeg, og hans allierede invaderede [[Grevskabet Edessa]] under belejringen af Beirut.{{Sfn|Runciman|1989b|pp=115–116}} Efter Beiruts fald skyndte Balduin og Bertrand{{Sfn|Lock|2006|p=31}} sig til Edessa for at kæmpe imod de indtrængende styrker.{{Sfn|Runciman|1989b|p=116}} Balduin 2. af Edessa beskyldte Tancred for at have opildnet de muslimske herskere til at have skredet til handling mod ham.{{Sfn|Runciman|1989b|p=116}} Idet han anså sig selv som leder af alle korsfarerne beordrede Balduin Tancred til at deltage i felttoget og indgå fred med Balduin 2., ellers ville han erklære Tancred som kristendommens fjende.{{Sfn|Runciman|1989b|p=116}} Da de fleste korsfarere støttede kongen, havde Tancred ikke andet valg end at adlyde.{{Sfn|Runciman|1989b|p=116}} Hændelsen styrkede Balduins overhøjhed over Edessa.{{Sfn|Lilie|1993|p=81}} Efter den nye forsoning forfulgte korsfarerne Mawdud, men rygter om muslimske angreb mod Antiochia og Jerusalem tvang dem til at stoppe felttoget.{{Sfn|Runciman|1989b|p=117}} Før han forlod Grevskabet foreslog Balduin, at de kristne (hovedsageligt armenske) bønder skulle overføres til områderne vest for Eufrat, fordi Seldsjukker-herskerne ofte havde angrebet de østlige regioner.{{Sfn|Runciman|1989b|p=117}} Mens bønderne samlede sig ved en færge på floden, foretog Mawdud et pludseligt angreb og massakrerede de fleste af dem.{{Sfn|Runciman|1989b|p=117}}
Tidligere_riger,_stater,_protektorater,_kolonier_og_lande