Inden for Stortinget lykkedes det aldrig Jaabæk at skabe noget Parti; længere end til at blive
en gerne hørt Gruppefører naaede han ikke. Han sluttede sig til Tingets yderste Venstre,
men hans politiske Idealer, der var paavirkede af de revolutionære Strømninger i
1840’ernes Europa, laa paa fl. Punkter no. Bønder for fjernt til, at han inden for Tinget kunde
samle dem om sig. Desto bedre formaaede han at gøre dette udenfor. »Sparetanken« — hans
Alfa og Omega — var i høj Grad skikket til at skaffe ham Øre hos de brede Lag, der levede
under fortrykte Kaar. Ingen havde som han sat denne i System, gjort den til politisk
Princip; og ligesom han gennem denne vandt nye lag for Samfundsinteresserne og Deltagelse i
det offentlige Liv, havde han ogsaa Fortjenesten af efterhaanden at vinde Indgang for den
hos dem, der raadede for Statsmidlernes Anvendelse. Naar han paa syngende Listermaal
ufravigelig slyngede sit energiske »Nej« gennem Tingsalen under alle Voteringer i
Bevillingssager, der ikke strengt kom Folkeoplysningens Fremme til gode, var det en
Fanfare, som vakte Genlyd inden for store Kredse af Landets Demokrati. Han blev hørt og skabte
sig Respekt. Hans Debat var positiv, nøgtern, undertiden indtil det kuriøse spækket med
statistiske og andre faktiske Oplysninger, indsamlede under en flittig og til mange
Omraader udstrakt Læsning, ofte ogsaa krydret med vittige og satiriske Udfald. De samme
Egenskaber genfindes i hans publicistiske Virksomhed. Allerede en Snes Aar havde han
lejlighedsvis skrevet i forsk. Hovedstads- og Provinsblade, da han 5. Juli 1865 udsendte det
første Nummer af sin »Folketidende«, der blev udgivet først fjortendagligt, fra 1. Juli 1868
som Ugeblad som Organ for en 20. Febr 1865 stiftet Organisation af »Bondevennerne«, med
Hovedsæde i Mandal, Forgreninger efterhaanden ud over hele Landet og J. selv som
Formand. Denne Organisations Formaal var at udjævne Klasseforskellen i Samfundet navnlig
ved at modarbejde »Pengearistokratiet« og Embedsmandsstyret; »Sparsomhed i
Statshusholdningen« var det i Tide og Utide anvendte Slagord; derfor skulde Embedernes Antal og
deres Gage mindskes, Rentefoden søges nedsat; til dette økonomiske Program svarede
politisk først og fremmest Kravet paa en stærkt udvidet, men dog ikke fuldt ud »almindelig«
Stemmeret. Foreningerne vandt betydelig Tilslutning, og deres Antal steg til omkr. 250 i
1871; »Folketidende« var en Tid lang Landets mest udbredte Blad med en dybtgaaende
Indflydelse. Dets ofte nærgaaende polemiske Tone indbragte J. megen Uvillie, gjorde ham paa
mange Hold hadet og frygtet. Foruden gennem Bladet, sit Hovedorgan, virkede
Organisationen gennem en Rk. »Rundskrivelser«, Nr 1—42, der overvejende skyldtes J., og som blev
omsendte til samtlige Bondevenforeninger og Herredsstyrelser; de indeholdt væsentlig
Udkast til Reslutninger i økonomiske og politiske Spørgsmaal og fremkaldte oftere en livlig
Diskussion i Presse og paa Folkemøder. Jaabæks publicistiske Virksomhed var imidlertid ikke indskrænket til
Døgnets Agitation og Interesser. Han optraadte ogsaa som Dilettant paa Historieskrivningens
Omraade, desuden som hist.-politisk Pamfletist og Digter. Væsentlig paa Grundlag af
Charles Dickens’ A Child’s History of England udarbejdede han en »Englands Historie for det
no. Folk« (6 Hefter, 1870—79), hvori Fremstillingen ofte naivt brydes af indflettede
belærende og polemiske Betragtninger uden for Emnet. Et end mere udpræget Tendensskrift
er »Kongers og Kejseres Levevis« (2 Hefter, 1882, 1886). Direkte Indlæg i Dagens Strid
er hans Brochurer »Varme Piller til Brug mod de kolde Rivninger, som Novemberforeningen
fremavler« (1880) og »Den højeste Magt i Staten« (1883). Desuden udgav han Oversættelser
af »For Friheden, En Troendes Ord« af R. de Lamennais (1880) og »Om den verdslige
Øvrighed« af Martin Luther (1882) samt en Digtsamling, »Sang og Hvile« (1883).
Historie