I Wismars erobring tog Scholten ikke umiddelbart del, men ellers havde han under hele denne 5-årige krig i Nordtyskland ''en chef'' kommanderet den danske hær. Kongen havde imidlertid så at sige uafbrudt stået ved hans side og havde til tider grebet direkte ind. Det var således Frederik IV, der trods Scholtens modforestillinger, havde befalet ændringen i planen for slaget ved Gadebusch. Det store materiale, der foreligger til hin periodes krigshistorie, er dog endnu for lidet bearbejdet, til at man i det enkelte kan fælde en dom over den indflydelse, Scholtens virksomhed har øvet på begivenhedernes gang. Så meget kan man imidlertid sige, at de egentlige feltherreegenskaber: det klare overblik, den hurtige beslutning og den energiske gennemførelse – dem havde han ikke; og denne mangel på virkelig overlegenhed forklarer også, både at kongen oftere tog mere hensyn til uvedkommendes råd end til sin overgenerals, og at denne fandt sig heri. Ved Gadebusch, den eneste gang, Scholten kommanderede hæren i åben mark, var Scholtens egne dispositioner heller ikke ubetinget heldige. Men på den anden side har han med den dygtighed i flere retninger, som han allerede i arvefølgekrigen havde givet beviser på, og med den erfaring, han havde erhvervet sig, været en desto værdifuldere støtte for kongen, jo mere denne lærte i militær som i politisk henseende at handle på egen hånd.
Titler Samfund Historie