== Ragnarokfrisen ==
Ragnarokfrisen som Freund modellerede skitsen til i 1825-26, blev hans hovedværk og et af de sjældne storværker af dansk kunst. Det er en guldgrube af energisk og genial fantasi. For at forstå kompositionens kunstneriske karakter rigtigt må man mindes, at det hele oprindeligt er blevet til, ved at enkelte mytologiske billeder er kædet sammen. Medens Thorvaldsens ''Alexander den Stores indtog i Babylon'' er som en fyldig, jævnt rindende strøm af strålende skønhed i det klare dagslys, virker Freunds ragnarok mere som en række stærke glimt over nattens og tusmørkets gåder. Freund følte sig i det hele taget tiltrukket af mysteriets verden, og om hans Stil end i det hele er dannet over den ældre, strengere græske, følte han sig ikke afskrækket fra at smelte træk ind i den, som fra et rent klassisk synspunkt må kaldes barbariske og barokke, når der blot var en kraftig smag af det primitive, umenneskelige ved dem. Således frembyder Frisen en rig, ligesom mangefarvet afveksling: der er [[Valhal]]s ædle skikkelser, som hist og her unægtelig vise slægtskab med græske guder, Ejnherjerne, som minde om oldtidens nordeuropæiske folk, som de er afbildede på romerske monumenter, de vældige rå jætteskikkelser, puslingerne i fjeldet og Muspels sønner, der komme fra syd, og som derfor have fået skikkelse af negre; der er mange forskellige dyr og fantastiske uhyrer, lindorme, griffer. Der er udtryk for en vild tragisk patos, afvekslende med træk af en frisk og uberørt ynde, endog af lune, og motiver af en storladen, drømmerisk symbolik. Til de ypperste enkeltheder hører den djærve, nøgne [[Thor]], der svinger sin hammer mod Midgårdsormen, og den snigende Loke med det skadefro Smil over det fede, skægløse ansigt, listende sig frem som fører for jætterne; gruppen af vanernes møer med deres vandkrukker, der klynge sig sammen i luften som en regnsky, og frem for alt den hemmelighedsfulde surt, der med blaseret magelighed knap nok rejser sig fra sin liggende stilling og uden at fjerne hovedbeklædningen, der hænger ned over hans ansigt, udstrækker sit flammesværd med bud til de sorte skarer om at stikke verden i brand: det er som en anelse om den kommende [[nihilisme]]. -- At Freunds forståelse af Edda på visse punkter kan være vildledt af Finn Magnusens lærde noter og af [[Adam Gottlob Oehlenschläger|Oehlenschlägers]] udmalinger, er vistnok sandt; hvorvidt hans værk for øvrigt -- objektivt og videnskabelig -- svarer til den ægte nordiske mytologi, er egentlig et spørgsmål uden bund, fordi billeder af en fuldt udviklet Kunst overhovedet umulig kunne dække en fantasi som Eddaens, hvis væsen netop er, at den ikke har gennemgået nogen kunstnerisk udvikling. senere er andre kunstnere gåede videre i retning af at bygge skildringen af Nordens gudeverden på et nøjagtigt kendskab til de gamle nordboers virkelige liv; men endnu er ingen nået til at give en så ægte mytologisk mytologi som Freund et senere fundet hovedværk af antik kunst, den store frise af guders og giganters kamp fra Pergamum, frembyder adskillige sammenligningspunkter med Ragnarokfrisen; hvilke fortrin det græske værk end ellers kan have, så overgår det bestemt ikke Freunds i mytologisk alvor.
Kunst Historie Organisationer