== Karriens højdepunkt: Forhandlingerne med Rusland ==
De to følgende år tilbragte denne på sine godser, men i juli [[1762]] beordredes han til [[Berlin]], hvor han uden officiel kvalitet, ved hjælp af sit venskab med den preussiske udenrigsminister [[Karl Wilhelm von Finckenstein]], skulle understøtte de danske befuldmægtigede, [[Cai Rantzau (gehejmeråd)|Cai Rantzau]] og [[Carl Juel]], ved de fredsforhandlinger med Rusland, der skulle åbnes under [[Frederik 2. af Preussen|Frederik II's]] mægling. [[Peter 3. af Rusland|Peter III's]] afsættelse gjorde imidlertid disse forhandlinger overflødige, og Asseburg brugtes i de følgende to år i forskellige overordentlige missioner (til [[Hanau]] for at ordne den hessiske arveprins [[Carl af Hessen|Carls]] ægteskab med Frederik V's datter, prinsesse [[Prinsesse Louise (datter af Frederik 5.)|Louise]], til [[Frankfurt am Main]] i anledning af [[Joseph 2. (Tysk-romerske rige)|Joseph II's]] valg til tysk-romersk kejser, og til [[Württemberg]] for i forbindelse med Preussens og [[Kurhannover|Hannovers]] gesandter at mægle i forfatningsstriden mellem hertugen og stænderne). Først i [[1765]] kunne Bernstorff udføre sin længe nærede tanke at sende Asseburg til [[Sankt Petersborg]], og de tre år, denne tilbragte i Rusland, blev glanspunktet i hans diplomatiske karriere. Med [[Nikita Panin]] var han nøje forbunden fra den tid, de var kolleger i Stockholm, og han vandt snart kejserindens højeste tillid. Det skyldtes således i en ikke ringe grad Asseburg, at det lykkedes Bernstorff at ordne alle stridsspørgsmål med Rusland og at lægge grunden til den faste alliance mellem de to stater. [[22. april]] [[1767]] undertegnedes den foreløbige mageskiftetraktat, med Ruslands understøttelse blev ægteskabet mellem den svenske kronprins [[Gustav 3. af Sverige|Gustav]] og prinsesse [[Sophie Magdalene af Danmark|Sophie Magdalene]] gennemført, og der tilvejebragtes fuldstændig enighed med hensyn til de svenske forfatningsforhold. [[20. april]] [[1767]] var han blevet dansk gehejmeråd. Blandt andre beviser på kongens nåde modtog Asseburg udnævnelse til [[ambassadør]], men da hans sundhed ikke tålte det russiske klima, og hans hverv i Sankt Petersborg nu var tilendebragt, tilbagekaldtes han på sin indstændige begæring og forlod således Rusland i februar [[1768]]. Allerede forinden havde Bernstorff med kongens tilladelse tilbudt Asseburg den første plads, der blev ledig i [[Konseil]]let, men Asseburg erklærede, at ''"han vel kunde være Bernstorffs Underordnede, men aldrig vilde vove at staa som hans Ligemand"''. Da senere den engelske regering intrigerede mod Bernstorff og ville sætte Asseburg i hans sted, meldte denne det straks til Bernstorff.
Titler Samfund Historie