Et nyt kærlighedsforhold, til en ''Lucinda'', ved hvem han blev fader til to børn, hører til denne tid; hun hed i virkeligheden Micaela de Luján og var skuespillerinde; denne elskovsforbindelse har sat mange spor i Lope de Vegas digteriske produktion. Lope de Vegas andet giftermål, med Juana de Guardo, fandt sted 1598. Ægteskabet synes at have været lykkeligt i nogle år, uagtet forholdet til Micaela de Luján ikke ophørte. Da hans hustru døde 1613, gjorde dette straks meget indtryk på ham; året før havde han mistet en lille søn, som han elskede højt, og hans sorg gav sig luft i en rørende smuk [[canzone]] til minde om Carlos Felix. Andre, lidt tidligere vidnesbyrd om alvorligere sindsretning foreligger i det skønne religiøse digt fra 1611: ''Los pastores de Belén'' (hvori den dejlige ''Madonnas Vuggesang'', der er oversat på mangfoldige sprog) og i beslutningen at blive [[tertiarier]] i [[Sankt Franciskus-orden]] (hvad han blev 1611) og derefter [[præst]]. I 1614 iværksatte han sidstnævnte plan. Men trods fremrykket alder og præsteværdigheden gav han endnu engang sine samtidige stof til forargelse og [[satire]] ved det brødefulde, lidenskabelige forhold til en gift dame, ''Marta de Nevares Santoyo''. Med at digte — og det meget andet end religiøs poesi — vedblev han, der fra 1610 til sin død boede i Madrid, så længe han levede; det var for ham næsten det samme som, at drage åndedræt. Forskellige æresbevisninger tildeltes ham i disse senere leveår: han blev således [[apostolisk protonotar]] i [[Toledo (Spanien)|Toledo]] 1616, og 1627 gjorde paven ham til [[Dr. theol.]], og [[johannitterridder]] til tak for et digt, hvori han besang [[Maria Stuart]]s død. Men han ramtes også af mange hårde stød på sine ældre dage: hans talentfulde, uægte (men legitimerede) datter Marcela var blevet [[nonne]] 1623; omtrent ved denne tid blev den ovenfor nævnte Doña Marta blind og sindssyg, og 1632 døde hun; sønnen Felix Lope, en broder til Marcela, druknede ved et [[skibbrud]] 1634, og samme år løb Lope de Vegas og Martas datter Antonia Clara bort hjemmefra med en adelsmand. Under disse omstændigheder lagde der sig flere og flere skygger over Lope de Vegas sind og nedbrød hans helbred, og hans andagtsøvelser, endog piskninger til blods og medvirken ved [[autodafé]]er, optog mere og mere af hans tid; men egentlig syg havde han kun været i ganske få dage, da han døde, og pennen var i hans hånd næsten til det sidste. Feliciana, datter af hans anden hustru, udnævnte han til sin [[universalarving]]. Hans [[ligbegængelse]] fandt sted under umådelig deltagelse (nu kendes hans [[gravsted]] ikke mere), og en mængde digtere i Spanien og andre lande sang sørgekvad over ham, hvilke udkom samlede i trykken (i Madrid og [[Venedig]]).
Historie