Et væsentligt element i forestillingerne om jagtselskabet har været dyr, særligt hunde. Derfor har vi i nyere tid i stedet set jagten som et levn af en ældgammel [[indoeuropæisk]] krigerkultur, hvor unge mænd som led i [[initiation]]en som kriger blev besjælet med dyreånder, især ulve. Den skulle karakterisere deres egenskaber som krigere.<ref> Lindahl ''et al.'' 2002:433: Nyere forskning "''would argue a basis in an Indo-European warrior cult in which young warriors imbued with the life force fight with the characteristics of animals, especially, those of wolves, and are initiated into a warrior band [...].''"</ref> Den amerikanske religionsforsker [[Kris Kershaw]] har i den sammenhæng vist, at rituel opførelse af scenerier, der minder om den vilde jagt, var kult, der var udbredt i mange [[Keltere|keltiske]] og [[germansk]]e folkeslag. Fx malede krigerne i den germanske harii-stamme sig sorte for at være usynlige, når de angreb deres fjender i mørket. Og blandt [[heruler]]ne var der ekstatiske ulvekrigere, der havde viet sig til Wodan/Odin. I nordiske folklore var den før-kristne gud Odin, der red over himlen på sin ottebenede hest, [[Sleipnir]], sat i forbindelse med jagten. Sandsynligvis pga. hans forbindelse til den særlige krigertype, [[bersærker]]. I Sverige kaldte man fænomenet ''Odensjakten''.<ref>Kris Kershaw (2001)</ref>
Religion Folkeminde