I 1890 vandt Mikkelsen en præmie udsat af [[kultusministeriet]] for en dansk sproglære, og i 1894 udgav
han "Dansk Sproglære med sproghistoriske Tillæg" og senere en række forkortede udgaver af denne
håndbog til undervisningsbrug. I 1911 udkom en meget forøget udgave af håndbogens betydeligste
afsnit: "Dansk Ordføjningslære med sproghistoriske Tillæg. Haandbog for viderekomne og Lærere". I
disse værker er for første gang taget et virkelig stort skridt fremad fra grammatikeren
[[Jens Høysgaard|Jens Pedersen Høysgaards]] danske syntaks. Dels er nemlig den danske ordføjnings historiske udvikling, som Høysgaard havde ladet ligge, oplyst ved en stor mængde eksempler fra ældre danske skrifter, ligesom en sammenligning med oldnorsk ofte er foretaget. Mikkelsen har undersøgt sin nutids sprogbrug og belyst den både ved litterære citater og ved sætninger fra talesproget. Trods den noget uoverskuelige ordning af stoffet, især i den første håndbog, og trods nogle utvivlsomt fejlagtige
og ikke få tvivlsomme synsmåder må arbejdet regnes for et af de betydeligste. Formlæren derimod var
i for høj grad bygget over det klassiske grammatikskelet, uden hensyntagen til, at dansk ikke er
latin. Mikkelsens afsnit om lydlære kritiseres også for at have været forældet allerede ved
fremkomsten.
Litteratur Sprogforskning Videnskab Humaniora