Italien blev skabt i 1861 ved en forening af de hidtil adskilte dele af den italienske halvø. Dannelsen af den nye stat skete under stor modstand fra paven i Rom, der måtte se de fleste af sine besiddelser gå over til den nye stat. I 1878 indtraf med kort mellemrum både konge- og paveskifte. Den 9. januar døde Victor Emanuel, hvis kongegerning kan sammenfattes i, at han havde ført Italien fra Novara til Rom, fra nederlag og afhængighed til enhed og en anerkendt stormagtsstilling, og som i hele sin regering havde holdt landets forfatning i ære. En måned senere, den 7. februar, døde [[Pius 9.]], som ved sin tiltrædelse havde været den mest frisindede og tillige mest elskede pave, Rom havde kendt, men som kun få år efter havde kastet sig i den katolske og kirkelige reaktions arme og siden gik stedse videre ad denne Vej. Og mens Victor Emanuel efterhånden havde knyttet alle Italiens folk og stater til sit lille kongerige, havde Pius 9. formået at støde sit folk fra sig, så at det enten selv rev sig løs fra hans herredømme eller med glæde hilste sin frigørelse derfra og næsten enstemmigt udtalte sin vilje at blive ham kvit og gå ind under hans verdslige medbejler (ved 3 folkeafstemninger 1860—70 stemte i alt 565.000 for, men 3.343 imod tilknytningen til det øvrige Italien). Victor Emanuel fulgtes af sin ældste søn [[Umberto]], og til Pius 9.s efterfølger blev valgt [[Leo 13.]] Der fulgte dog ingen udsoning mellem stat og kirke, da Leo lige så fuldt som sin forgænger holdt fast ved kirkens formentlige krav på et verdsligt herredømme; kun førtes for fremtiden kampen imod statsmagten i mindre skarpe former.
Kultur