Allerede i [[1702]] døde hans første hustru, Anna Gørritzen. Året efter, i sit 26. år, ansattes han som [[ordentlig professor]] i statsvidenskab og [[privatret]] i [[Kiel]], hvor han ægtede en datter af den ældste professor på [[fakultet (universitet)|fakultetet]], [[prokansler]] og [[justitsråd]] [[Nicolaus Martini]]. Som professor optrådte han med megen iver for den nye tids ideer; han brugte endog modersmålet ved enkelte af sine forelæsninger og udgav skrifter på det. Han søgte at fremkalde et alvorligt selvarbejde hos de studerende, større videnskabelig sans og jævnlig indøvelse af det lærte. [[1712]] blev han professor i national (den [[hertugdømmet Slesvig|slesvigske]] og holstenske) ret, som han særlig havde dyrket. I de samme år skrev han i eget og andres navn en stor mængde lejlighedsdigte og festsange.
Historie