De følgende tre år oplevede englænderne det næsten fuldstændige tab af de engelske besiddelser i det nordlige Frankrig (Rouen, Normandiet osv.). Suffolk kunne ikke undgå at få skylden for disse fiaskoer, dels på grund af tabet af [[Maine (provins)|Maine]] og [[Anjou]] gennem hans ægteskabsforhandlinger vedrørende Henrik 6. Da parlamentet mødtes i november 1449, viste oppositionen sin styrke ved at tvinge skatmesteren, [[Adam Moleyns]], til at træde tilbage.{{Sfn|Kingsford|1911|p=27}} Molyens blev myrdet af sømænd i [[Portsmouth]] den 9. januar 1450. Suffolk, der havde indset, at et angreb på ham selv var uundgåeligt, udfordrede dristigt sine fjender i parlamentet og appellerede med sin lange og hæderlige optegnelse over offentlige tjenester.{{Sfn|Kingsford|1911|p=27}} Den 28. januar blev han imidlertid arresteret, fængslet i [[Tower of London]] og anklaget af parlamentets underhuset. Kongen greb imidlertid ind for at beskytte sin favorit, som blev forvist i fem år, men på sin rejse til Calais blev hans skib afskåret af skibet ''Nicholas of the Tower''. Suffolk blev taget til fanget, udsat for en skinproces og henrettet ved halshugning.{{Sfn|Hicks|2010|p=68}}{{Sfn|Kingsford|1911}} Han blev senere fundet på strancen nær [[Dover]],{{Sfn|Davis|1999|loc=letter 14, pp. 26–29}} og liget blev sandsynligvis bragt til en kirke i Suffolk, muligvis [[Wingfield, Suffolk|Wingfield]].
Jura Historie Død Kriminalitet