I øvrigt var han heller ikke i [[Regeringen Moltke I|Martsministeriet]] nogen initiativets mand, og lige så lidt kom han, da han i [[Regeringen Moltke II|Novemberministeriet]] ombyttede [[Finansministeriet]]s portefølje med [[Udenrigsministeriet]]s, til at påtrykke Danmarks udenrigspolitik noget bestemt præg. Hans ledelse gik mere ud på at holde sagen hen og vinde tid end på at stride sig frem til et bestemt mål. Den tendens hen imod [[helstatspolitikken]] som blev fremherskende i den sidste del af hans virksomhed som konseilspræsident, skyldes heller ikke ham, men [[Holger Christian Reedtz|H.C. Reedtz]] som i august [[1850]] afløste ham som udenrigsminister, og navnlig [[C.A. Bluhme]]. Da denne havde forberedt overgangen til det ved januarkundgørelsen af 1852 betegnede system, mente Moltke heller ikke at kunne følge med længere og indgav den [[27. januar]] [[1852]] sin og ministeriets demission. Han havde fra 1848 været medlem af [[Landstinget]] blev senere medlem såvel af det ved [[A.S. Ørsted]]s forandring af [[26. juli]] [[1854]] skabte som af oktoberforfatningens [[Rigsråd]]. men uden i nogen af disse forsamlinger at spille nogen fremtrædende rolle. Han sad i Landstinget indtil [[1860]] og i Rigsrådet indtil [[1863]].
[[Fil:Illustreret Tidende 1859 - Bissens statue af Moltke.png|thumb|[[Herman Wilhelm Bissen|Wilhelm Bissens]] statue af Moltke, gengivet i ''[[Illustreret Tidende]]'' i 1859.]]
== Godsejeren Moltke ==
At grev Moltke var en i højeste grad samvittighedsfuld bestyrer af de udstrakte [[Herregård|godser]], som var under hans administration, er uimodsigeligt, men hans praktiske ledelse var noget mangelfuld, og han havde indrettet sig et «skuffesystem», som han hårdnakket holdt fast ved, og som ofte forhindrede den frie rørelse og den fulde varetagelse af alle interesser. Han var en varm forsvarer af [[Fæstebonde|fæstevæsenet]] og ville ikke opgive det; det var hans overbevisning, at gårdenes overgang til selvejendom ville i løbet af få generationer føre til bondestandens ophør som sådan, en følge, der i hans øjne fuldt opvejede de fordele ved selvejendommens indførelse, som han for øvrigt anerkendte. Men lige over for sine fæstebønder var han den mest humane, mest velvillige godsejer, altid beredt til at hjælpe og støtte. Fæstebønderne så derfor op til ham med den største højagtelse og hengivenhed, der fik et smukt udtryk, da de i september [[1859]] rejste hans statue, et værk af [[Herman Wilhelm Bissen|H.W. Bissen]], i Bregentved Slotshave. I [[1852]] købte han [[Moltkes Palæ (Gyldenløves lille Palæ)|Moltkes Palæ]] i København.
Titler Politik Kunst Samfund Historie Kultur Ledelse Foreninger Organisationer Ledere