Valgene i efteråret [[1894]] bragte ham atter i forgrunden, og der blev efterhånden betroet ham de højeste æres- og [[tillidshverv]] inden for partiet, ligesom hans råd ved alle vigtige politiske afgørelser blev indhentede. Særlig betydningsfuld blev Berners medvirken i den unionelle politik og i den aktion fra norsk side, som førte til opløsningen af unionen mellem [[Sverige]] og Norge. Foruden at han i den
kritiske periode 1903-[[1906|06]] var Stortingets præsident, medlem af [[Lagtinget]] og af valg-, fuldmagt- og konstitutionskomiteerne, var han [[1905]] ordfører i den til konsulatsagens gennemførelse nedsatte specialkomité, ledede Stortingets forhandlinger i de epokegørende møder, der fik sin største dag den [[7. juni]], var om efteråret en af Norges delegerede i [[Karlstad]] ved [[forhandling]]ne med Sverige om uionens opløsning og afvikling, ligesom han var ordfører for den Stortingsdeputation, som [[20. november]] i [[København]] overbragte [[Danmark]]s [[Christian 9.|konge]] budskabet om, at hans sønnesøn, [[Håkon 7.|prins Carl]], var valgt til Norges konge, samt af den deputation, som repræsenterede Stortinget ved [[kroning]]en i [[Trondhjem]] [[22. juni]] [[1906]].
Politik Historie