Det varede dog ikke længe, inden madam Rosing, der så at sige regelmæssig hvert år var frugtsommelig – hun blev mor til i alt 17 børn –, ombyttede de ømme elskerinder med de værdige mødre; allerede 1792 udførte hun med gemyt den retskafne og brave, om end lidt forfængelige, købmandskone madam Drave i ''Myndlingerne'', og året efter overtog hun i ''Emilia Galotti'' moderens rolle. Madam Rosing, der endnu ikke var ude af trediverne, da hun gik ind i ældre roller, fandt netop i disse sit egentlige område: hun virkede ved en rolig myndighed, en stilfærdig fasthed og en husmoderlig værdighed, der nåede sit højdepunkt i hendes fremstilling af Jutta i ''Niels Ebbesen'' (1797). Hun forenede her den plastiske ro, hvormed figurens højbårne kvindelighed var ligesom mejslet i ædle linjer, og den livfulde optagethed, der præger det daglige livs travlhed, til et idealbillede af nationalheltens stærke, trofaste hustru. End videre kunne anføres af dette repertoire den sagtmodige hofrådinde i ''Den værdige Kone'', den svage, men i ulykkens stund karakterstærke madam Traut i ''Rejsen til Byen'', den henrevne Maria i ''Munken fra Karmel'', den værdige Abbedisse i ''Korsridderne'', den under sin stand forelskede baronesse Rosenstein i ''Adolf og Louise'' og den stærke og bevidste Sigbrit i ''Dyveke''. Denne sidste rolle havde madam [[Marie Cathrine Preisler]] egentlig forret til, men madam Rosing dokumenterede ved sin fast gennemførte opfattelse sin fulde ret til den, om end den hensynsløshed, der mod madam Rosings ønske vistes madam Preisler, med rette kaldte dennes venner frem til angreb ("Dyvekefejden").
Historie