Franske republikanere, der først var fjendtlige overfor tanken om et imperium, blev først positive, da Tyskland begyndte at bygge sit eget koloniimperium. Efterhånden som det udviklede sig, gav det nye imperium nye muligheder for handel med Frankrig, det leverede råvarer, det købte fremstillede genstandeog ikke mindst gav det prestige til moderlandet og spredte fransk civilisation og sprog såvel som katolicisme. Det leverede også afgørende arbejdskraft under begge verdenskrige.<ref>[[Winfried Baumgart]], ''Imperialism: The Idea and Reality of British and French Colonial Expansion, 1880–1914'' (1982)</ref> En moralsk begrundelse for den franske imperialisme blev at den løftede verden op til franske standarder ved at udbrede kristendommen og fransk kultur. I 1884 erklærede den førende eksponent for kolonialismen, [[Jules Ferry]], at Frankrig havde en civiliserende mission: "De højere racer har ret over de lavere racer, de har en pligt til at civilisere de ringere".<ref>{{Cite book |last=Emmanuelle Jouannet |url=https://books.google.com/books?id=docaDtxWPK8C&pg=PA142 |title=The Liberal-Welfarist Law of Nations: A History of International Law |year=2012 |isbn=978-1-107-01894-5 |page=142}}</ref> Fuld statsborgerskabsrettigheder – ''assimilering'' – blev tilbudt, selvom assimilering i virkeligheden altid befandt sig i den fjerne horisont.<ref>Raymond Betts, ''Assimilation and Association in French Colonial Theory, 1890–1914'' (2005)</ref> I modsætning til Storbritannien sendte Frankrig bosættere til sine kolonier, som regel kun i et mindre omfang, med Algeriet som den eneste bemærkelsesværdige undtagelse, selvom franske bosættere der ikke desto mindre altid forblev et mindretal.
Historie