Eckehart blev født ca. [[1260]] i Tambach (syd for [[Gotha]]) eller i Hochheim (nordøst for Gotha), og døde antagelig i [[1327]], enten i [[Køln]] eller i [[Avignon]]. Han blev tidligt [[Dominikanerordenen|dominikanermunk]], senere [[prior]], og omkring 1300 lærer ved [[universitetet i Paris]]. Titlen "mester" skyldes netop hans akademiske [[Titel (person)|titel]] fra Paris. I [[1303]] blev han udnævnt til dominikansk provincial for [[Sachsen]] og generalvikar for [[Bøhmen]]. Det var i sidstnævnte periode, hvor han rejste meget og holdt mange [[prædiken]]er, at han blev kendt som mystiker. I [[1326]] blev der indgivet en anklage mod ham for [[kætteri]], og en proces blev indledt mod ham. [[27. marts]] [[1329]] udsendte [[pave Johannes 22.]] en [[bulle]], hvor 17 af Eckeharts læresætninger blev fordømt som [[kætter]]ske. Eckehart var dog på det tidspunkt allerede død, men bullen er antagelig hovedårsag til, at hans tanker snart blev glemt. I det 19. århundrede blev han dog genopdaget og meget populær hos de tyske [[Romantikken|romantiske]] [[filosof]]fer. I det 20. århundrede er interessen for Eckehart blevet stadig større, ikke mindst blandt zen-buddhistiske mestre som D.T. Suzuki, der anser Eckeharts tanker for at ligge meget tæt op ad [[Zenbuddhisme|zen-buddhisme]].
Filosofi Religion