Kronprins Frederiks uddannelse var temmelig mangelfuld. I [[1730]] gav kongen ganske vist den betydelige og fint dannede gehejmeråd [[Iver Rosenkrantz (gehejmeråd)|Iver Rosenkrantz]] overtilsyn med kronprinsens opdragelse, men denne fik ingen indflydelse på den egentlige undervisning.{{sfn|Holm|1891|p=306}} Rosenkrantz var tilhænger af den traditionelle [[luthersk ortodoksi|lutherske ortodoksi]], mens Kong Christian 6. mere og mere gled over i [[pietismen|pietisternes lejr]] og mistede tilliden til Rosenkrantz. Kronprinsens undervisning blev derfor fuldstændig gennemført i den tyske [[pietisme|pietistiske]] ånd, der herskede ved hoffet. Resultatet af undervisningen var ynkeligt: lærerne klagede over hans mangel på flid, jagt og andre fornøjelser havde beslaglagt kronprinsens tid. Ud over de nødvendigste kundskaber i læsning, skrivning, [[tysk (sprog)|tysk]], [[Fransk (sprog)|fransk]], [[latin]] og historie har hans viden næppe strakt sig.{{sfn|Krabbe|1919|p=833}} Dansk var ikke undervisningsfag, og med undtagelse af en franskmand, der var lærer i fransk, var alle kronprinsens lærere tyske.{{sfn|Holm|1891|p=305-306}} Dette forhindrede ham dog ikke i at lære lidt dansk, som han senere benyttede det i private optegnelser, der dog er meget ubehjælpsomt affattede. Hans mor omtalte ham som "Der Dänische Prinz", fordi han ind imellem talte dansk.{{sfn|Feldbæk|1990|p=123}} Bortset fra en vis interesse for [[møntsamling]] havde han kun beskedne kulturelle eller intellektuelle interesser.{{sfn|Johannessen|2001}}
Titler Religion Samfund Historie Biblioteks-_og_informationsvidenskab