[[Tanke]]n er fremført af filosoffen [[Immanuel Kant]] der mente, at disse ''transcendentale illusioner'' var en uundgåelig del af [[menneskesind]]et, da vi altid vil forsøge at overskride [[Grænsebegreb|grænserne]] for vores egen erkendelse.<ref>Kritik af den rene fornuft; Anden afdeling, Den transcendentale dialektik – ''1. Om den transcendentale illusion'': "En transcendental illusion kan ikke undgås, så lidt som man kan undgå at have synes at ligge højere oppe i midtgen end ved bredden på grund af at vi ser havets midte ved hjælp af at vi ser havets midte ved hjælp af lysstråler der ligger højere end de der kommer fra bredden, eller, endnu bedre, så lidt som selv astronomen kan undgå at månen ser større ud når den stiger op, selvom han ikke lader sig bedrage af denne illusion."</ref> 
Vi vil altid begynde at tænke i [[metafysik]], da dette er vores [[natur]], selvom dette egentlig overskrider grænsen for hvad vi kan erkende. Derimod mente han, at vi kunne anerkende disse [[illusion]]er, ligesom at vi kan anerkende ''[[Optisk illusion|optiske illusioner]]''. [[Projektion (geometri)|Selvom et hus er mindre i horisonten]] (og derved fremstår som mindre for vores [[sanser]]), da ved vi godt, at huset i virkeligheden ikke er mindre, da vi har anerkendt denne optiske illusion. Det samme gælder, når vi stikker en stok gennem en vandoverflade, hvor [[Refraktion#Refraktion_i_en_grænseflade|afspejlingen vil få stokken til at fremstå som knækket]]. Ved at anerkende grænserne for vores erkendelse, hvilket i høj grad var Kants projekt, da ville vi ligeledes kunne komme ud over de transcendentale illusioner.
Filosofi