Den litauiske stat var ikke alene baseret på militær aggression. Dens eksistens var i ligeså høj grad afhængig af diplomati som våben. De fleste byer blev ikke nedkæmpet i slag, men enedes gennem forhandling i at blive vasaller under Litauen. Eftersom de fleste af byerne allerede var [[vasal]]ler under Den Gyldne Horde eller [[Storfyrste af Moskva|storfyrsten af Moskva]], var beslutningen ikke et valg om opgivelse af selvstændigheden, men et valg om udskiftning af én herre med en anden. Dette var bl.a. tilfældet med [[Novgorod]], som ofte kom under den litauiske indflydelsessfære og ved flere tilfælde var underlagt Litauen<ref>E. Glenn Hinson (1995): "The church triumphant: a history of Christianity up to 1300", Mercer University Press, {{ISBN|978-0-86554-436-9}} [http://books.google.com/books?id=cY1SymrAGeEC&pg=PP1&dq=The+Church+Triumphant:+A+History+of+Christianity+Up+to+1300&hl=da#v=onepage&q=&f=false Google bøger], [http://libris.kb.se/bib/6170671 På svenske biblioteker] s. 438 {{en sprog}}</ref>. Således var litauisk kontrol ofte et udtryk for interne modsætninger i byen, som forsøgte at undgå kontrol fra [[Storfyrstendømmet Moskva]]. Imidlertid var denne metode til statsdannelse ustabil. Forandringer af de interne politiske modsætninger i byen kunne trække den ud af litauisk kontrol. Dette skete en række gange med [[Novgorod]] og andre østslaviske byer.
Filosofi Historie Kultur Tidligere_riger,_stater,_protektorater,_kolonier_og_lande