Som hofpræst og senere som biskop nød han stor anseelse for sin veltalenhed, hvorfor han var særlig søgt som taler ved [[brudevielse]]r og
[[begravelse]]r både ved [[hof]]fet og iblandt [[adel]]en, en virksomhed, som bragte ham store indtægter. Skønt han havde hørt til den rosenholmske hreds og havde haft særlig lejlighed til at sætte sig ind i Holger Rosenkrantz' [[bibelteologi]] – han havde endog en gang i et brev til Rosenkrantz erklæret, at hvad han havde lært ham, "vilde blive i al Evighed" –, sporer man i hans skrifter så godt som ingen påvirkning fra den side. Hans skrift ''Exilium pietatis'', en [[tale]], han holdt i Leiden 1627 under et studieophold, hvortil Rosenkrantz havde givet anvisning, indeholder således intet, der minder om den lærde adelsmands særretning, skønt skriftets titel kunne tyde derpå. Og
da hans mening blev æsket under den sidste, afgørende strid imellem Holger Rosenkrantz og det teologiske [[Fakultet (universitet)|fakultet]] – han var den gang hofpræst –, indtog han et meget uklart og tilbageholdent standpunkt. Foruden det ovennævnte skrift har han udgivet 4 [[ligprædiken]]er og 2 [[disputats]]er: ''De recte tradendis disciplinis et artibus'' (1630) og ''De usu philologiæ in omni studierum genere'' (1635), indlæg i den tids forhandlinger om [[skole]]- og [[universitet]]sforhold.
Personbillede_savnes Historie Videnskab Humaniora