Kædereaktionen af stammer, der flyttede vestpå, fik i 400 vandalerne til at bryde op og drage over Donau ind i Romerriget. Alanerne i området slog følge med dem, og Torsten Jacobsen anfører noget så grundlæggende som mangel på mad, som den vigtigste årsag til opbruddet. De plyndrede romerske landbrugsområder i provinsen [[Pannonien]], indtil det vestromerske riges magthaver, Stilicho - der som nævnt var af vandalsk afstamning - i 401 fik forhandlet en aftale med dem, så de kunne bosætte sig som ''foederati'' i provinserne [[Noricum]] og [[Raetia|Raetia II]] i det nuværende [[Østrig]] og sydligste [[Bayern]]. Vandalerne blev på dette tidspunkt ledet af kong [[Godegisel]].<ref>Jacobsen, side 41-46.</ref> I 405 blev Noricum imidlertid invaderet og plyndret af en stor gotisk gruppe under [[Radagaisus]], og det kan have været medvirkende til, at vandaler, alaner og nogle svebiske grupper i området brød op og drog vestpå mod Rhinen. De romerske grænsefæstninger langs Rhinen havde stærkt reduceret bemanding, og det blev udnyttet af de nærmeste naboer, [[alemannerne]], der hærgede det nuværende [[Strasbourg]] og [[Speyer]], mens [[burgunderne]] ribbede det nuværende [[Worms]]. De fleste vandaler og deres følgesvende tog en nordligere rute, der i 406 bragte dem i kontakt med [[frankerne]]. I forbindelse med udtyndingen langs Rhinen havde Stilicho indgået en aftale med frankerne om, at de skulle forsvare den nordlige del af grænsen, og det gjorde de. De hasdingske vandaler havde fået følgeskab af de silingske vandaler, men deres fælles styrke var ikke nok til at besejre frankerne. Kong Godegisel faldt i slaget, men vandalerne blev reddet, da deres alanske kampfæller kom til undsætning og drev frankerne tilbage. Godegisel blev afløst af sin søn [[Gunderik]], og herefter var scenen sat til, at vandaler, alaner og de svebiske [[quader]] kunne forcere Rhinen ved [[Mainz]], 31. december 406, med kurs mod [[Gallien]]s rigdomme.<ref>Jacobsen, side 47-48.</ref>
[[Fil:Le Musée Paul Dupuy - Châsse de saint-Exupère.jpg|left|thumb|upright=1.25|[[Toulouse|Tolosa]] (Toulouse) var en af de få byer i [[Gallien]], vandalerne ikke formåede at indtage. Den blev energisk forsvaret, med biskop Exuperius i spidsen, og på hans [[relikvie]]skrin er begivenheden mindet.]]
=== Vandalerne i Gallien ===
Torsten Jacobsen anslår, at de to vandalske grupper sammen med alaner og sveber i alt udgjorde mellem 30 og 40 tusind krigere, fulgt af mellem 70 og 100 tusind kvinder, børn og gamle. De romerske grænsefæstninger var kun bemandet, så de kunne standse røverbander, mens større styrker skulle nedkæmpes af de enheder af felthæren, som normalt var stationeret længere inde i landet. Problemet var bare, at felthæren i Gallien var sendt til Italien for at nedkæmpe [[Radagaisus]] goter, så invasionshæren havde frit spil. De beredne vandaler og alaner kom vidt omkring, og adskillige befæstede byer blev indtaget, før forsvarerne nåede at komme på plads. En romersk general fra England - senere anerkendt som medkejseren [[Konstantin 3. (Vestromerske rige)|Konstantin 3.]] - gik i land med sine legioner ved Boulogne i foråret 407. Han fik samlet de resterende tropper i det nordlige Gallien, men det betød blot, at vandalerne trak sydover, hvor de fortsatte deres plyndringer. Konstantins søn Constans fik til opgave at beskytte ruterne over [[Pyrenæerne]] til [[Spanien]], men hans tropper var mere optaget af egne plyndringer, så i efteråret 409 kunne invasionshærene gå i gang med at tage den [[Iberiske halvø]] i besiddelse.<ref>Jacobsen, side 52-59.</ref>
[[Fil:AD 0411 Iberia Partition DA.svg|thumb|right|upright=1.35|Opdelingen af den Iberiske halvø i 411 viser, hvor svækkede vandalerne var blevet i forhold til især alanerne. Alt dette blev ændret, da romere og visigoter gik til modangreb i 416.]]
=== Opdelingen af Spanien ===
Historikerne er enige om, at Spanien blev plyndret i årene 409-411, men derefter hører enigheden op. Torsten Jacobsen mener, at der blev lavet en aftale med kejser Konstantin 3.'s general, Gerontius, mens Peter Heather ikke kan finde beviser på en sådan aftale, men derimod muligvis en aftale med de lokale provinsråd, om en opdeling af landet. Under alle omstændigheder blev resultatet, at de hasdingske vandaler fik det østlige [[Galicien (Spanien)|Galicien]], sveberne det vestlige Galicien og de silingske vandaler fik [[Hispania Baetica|Baetica]]. Alanerne fik de to store provinser [[Lusitania]] og Carthageniensis, og dette kan ses som tegn på, hvor svækkede vandalerne stadig var efter slaget mod frankerne i 406. Den femte provins, [[Hispania Tarraconensis|Tarraconensis]], omkring det nuværende [[Barcelona]], beholdt romerne. Den legitime vestromerske kejser, Honorius, havde ikke anerkendt delingen, og hans administration arbejdede fra første færd på at få områderne tilbage.<ref>Jacobsen, side 60-62.</ref><ref>Heather (2009), side 189-190.</ref> Regimets stærke mand, [[Constantius III|Constantius]], fik først nedkæmpet Konstantin 3., og derefter fik han udmanøvreret og udsultet visigoterne. De valgte en ny konge, [[Wallia]], og var nu parate til at indgå som hjælpetropper i romersk tjeneste.<ref>Heather (2005), side 240-241.</ref> Den fremmede besættelse af store dele af Spanien havde kostet kejserriget dyrt i manglende skatter og afgifter, men i 416 var den nye romersk-gotiske alliance parat til at slå igen. Historikeren Hydatius berettede:
{{citat|Alle de silingske Vandaler i Baetica blev udslettet af kong Wallia. Alanerne, som regerede over vandalerne og sveberne, led så store tab mod goterne, at, da deres konge, Addax, var død, havde de få overlevende ikke længere tanke for deres eget kongerige, men stillede sig under beskyttelse af Gunderik, kongen af de (hasdingske) vandaler, der havde bosat sig i Gallaecia.<ref>Hydatius' Krønike, 24, citeret i Heather (2005), side 241</ref> }}
Historie