Huitfeldt, hvis tapperhed og omsigt væsentlig havde bidraget til sejren, modtog en på den tid sjælden udmærkelse, en [[guldmedalje]] med kongens billede at bære på brystet; kort efter blev han virkelig oberstløjtnant ved regimentet. Ved dettes deling [[1717]] gik han over til det 1. eller østre smålenske Regiment, ved hvilket han stod til sin død, fra [[1727]] som dets chef. Allerede [[1719]] havde han fået obersts karakter, og at han ikke tidligere blev regimentschef, havde til dels sin grund i, at han ikke ønskede at forlade denne del af landet, til hvilken, han som godsejer var stærkt knyttet. I begge egenskaber nævnes han som en virksom og human mand. [[1733]] blev han [[brigader]], [[1734]] [[generalmajor]], [[1746]] [[generalløjtnant]] og [[1747]] [[Dannebrogordenen|hvid ridder]].
Historie