Da [[Jack Cades oprør]] brød ud, hidkaldte Buckingham omkring halvfjerds af sine fæstere fra Staffordshire til at ledsage ham, mens han var i London i maj 1450.{{Sfn|McFarlane|1981|p=234}} Han var en af de herrer, der fik til opgave at arrestere oprørerne som en del af styres kraftige reaktion den 6. juni 1450, og han fungerede som forhandler med oprørerne i [[Blackheath, London|Blackheath]] ti dage senere.{{Sfn|Griffiths|1981|pp=610–611}} De løfter, som Buckingham havde afgivet på regeringens vegne, blev ikke holdt, og Cades hær invaderede London.{{Sfn|Harris|1986|p=18}} Efter oprørets endelige nederlag ledte Buckingham en efterforskningskommission, der var blevet oprettet for at skabe ro i det oprørske Kent,{{Sfn|Griffiths|1981|p=641}} og i november samme år red han støjende gennem London med et følge på omkring 1.500 bevæbnede mænd, med kongen og andre stormænd, i en demonstration af kongelig autoritet, der havde til formål at afskrække potentielle uroligheder i fremtiden.{{Sfn|Griffiths|1981|p=648}} Efter oprøret fungerede Buckingham og hans følge ofte som kongens [[livvagt]]er{{Sfn|Rawcliffe|1978|p=24}}
Historie