== Sagfører ==
I marts [[1847]] blev han beskikket til overrets-prøveprokurator, og efter at have procederet på prøve for [[Højesteret]] udnævntes han [[16. januar]] [[1849]] til [[advokat|højesteretssagfører]]. Han erhvervede sig hurtig et stort navn for skranken, vandt almindelig tillid i forretningsverdenen og blev betroet med store interesser. En af hans første opsigtvækkende sager var den fleischerske arvetvist, som førtes for Højesteret i [[1852]], men til hvilken der knyttede sig endnu langt vanskeligere procedurer i [[Kongeriget Begge Sicilier]], hvor arveladeren var afgået ved døden; det kom herved Brock til stor nytte, at han såvel i [[Paris]] som her hjemme havde gjort et grundigt studium af fransk ret, og den sikkerhed, hvormed han behandlede [[Code Napoléon]], såvel som den skarpsindighed, hvormed han gennemtrængte modstandernes indsigelser, skaffede ham hos sine neapolitanske kolleger navnet «l'avvocato terribile». Under den af [[Folketinget]] imod medlemmerne af [[ministeriet Ørsted]] rejste [[rigsret]]ssag, der pådømtes [[27. februar]] [[1856]] og endte med en frifindelsesdom, var Brock aktor, medens defensionen førtes af [[Peter Salicath]] og [[Carl Christian Vilhelm Liebe]]. Med den sidstnævnte kollega havde han i hine år mange store kampe at føre for Højesterets skranke, og navnlig var dette tilfældet i den [[tåsinge]]ske arvesag, som pådømtes i april [[1862]]. I den for majestætsforbrydelse imod [[Carl Steen Andersen Bille]], den gang redaktør af ''[[Dagbladet (1851)|Dagbladet]]'', rejste sag, der endte med en frifindelsesdom [[6. februar]] [[1867]], var han Defensor, medens Levinsen var aktor.
Ledere