Værket er alligevel et hovedværk, som også fremviser Andersens evner som udlært arkitekt (bl.a. fra [[Poul Henningsen]]s tegnestue i slutningen af 1920'erne). Mest hans evne til at foretage opmålinger af fin dansk [[arkitektur]] og trods forfald og direkte ruin, fik han registreret og optegnet bygninger, som for længst var forladt og glemt. Ruiner og forfald blev et af hans ledemotiver. Han havde stor kunstnerisk sans for netop det og kunne tegne det med både ærlighed, stringens og indlevelse. Han var aldrig til fals for maner eller tegnemæssige vildveje, men elsket for sin motivverden, ofte i mol og især den regnvåde, nordsjællandske efterårsvej, med nedfaldsblade, forblæste trækroner og måske en tudse, der kravler over vejen. Det barokke og det samfundskritiske fandt også vej gennem hans pen. I hans motiver holdt han med ungerne i skolegården fremstillet med kærlighed og sans for det absurde, men altid med evnen til ikke at udlevere sine motiver. Det var altid med hjertet på rette sted. Men da [[urbanisering]]en ramte byerne og betonboliger skød op i gamle bykvarterer, og når landvejens træer blev fældet af hensyn til bilistens fart, så spruttede hans vrede pen og han fremlagde komikken og alvoren i dagbladets spalter. Han blev fortolkeren af det danske landskab, men aldrig folkelig.
Personbillede_savnes Kunst Erhvervsliv Kommunikation