I begyndelsen af 1880-erne fandt landbrugskrisen sin løsning i form af andelskapitalismen. I [[1882]] oprettedes det første [[andelsmejeri]] i [[Hjedding]] i Sydvestjylland, og snart begyndte man at bygge andelsmejerier over hele landet. Andelsmejerierne var i nogen grad en videreudvikling af de fællesmejerier, der i 1860-erne blev oprettet ved siden af de traditionelle herregårdsmejerier. En tilsvarende udvikling skete inden for slagterierne: De første [[eksportslagteri]]er oprettedes i [[København]] i 1860-erne, og med andelstankens gennemslag på slagteriområdet i [[1887]] blev der grundlag for at oprette andelssvineslagterier uden for hovedstaden. De fleste andelsslagterier blev lagt i købstæderne, men enkelte også i byer i landdistrikterne: Vejen (1885-92), [[Odder (by)|Odder]] (1889) og [[Haslev]] (1896) og 1900-1914 tillige i [[Hammel]] (1906), Aars (1909), [[Brønderslev]], [[Bjerringbro]], [[Hadsten]] og [[Struer]] (1912), derefter [[Gråsten]] (1924), [[Rødding (Vejen Kommune)|Rødding]] og [[Vojens]] (1925) samt [[Ballen]], [[Allingåbro]], [[Ansager]], [[Fjerritslev]], [[Grindsted]], [[Hurup]] og [[Vrå (Hjørring Kommune)|Vrå]] (1931). Dertil kom oprettelsen af private slagterier for det stedlige opland, således i [[Hadsund]] (1903), [[Bylderup-Bov]] og [[Skærbæk (Tønder Kommune)|Skærbæk]] (1924), [[Give]] og [[Mørke (by)|Mørke]] (1928), [[Skjern]] (1929) og [[Dybvad]] (1932)<ref>Alkjær: Om Stationsbyens Erhvervsliv og Oplandsforhold, s. 238-241</ref>. Ved siden af disse blev der oprettet [[brugsforening]]er og [[forsamlingshus]]e, [[Folkehøjskole|højskoler]] og [[landbrugsskole]]r, [[landboforening]]er m.v. I umiddelbar tilknytning til landbruget må tillige ses oprettelsen af [[margarinefabrik]]ker, [[sukkerfabrik]]ker og [[saftstation]]er samt maskinfabrikker, der fremstillede landbrugsredskaber. [[Bank]]er og [[sparekasse]]r, handlende og håndværkere, [[dyrlæge]]r, [[hospital]]er, [[læge]]r, [[tandlæge]]r og [[apotek]]er foruden en stadigt voksende stand af embedsmænd i landdistrikterne betjente landbefolkningen i bredere forstand. Samlingen af disse virksomheder i stations- og vejbyer indebar en hensigtsmæssig arbejdsdeling mellem by og land, idet tidens nye bydannelser blev samlingssteder for de bymæssige tjenester, mens de tilbageværende landområder blev forbeholdt landbruget (i visse egne skovbruget). Landbruget var således på een gang råvareleverandører til en del af de i stationsbyerne beliggende virksomheder og samtidig kunder for de handlende i stationsbyer og købstæder. Denne udvikling synes at have nået et toppunkt i årene fra 1900 til 1915, men som fremgået gav landbruget vedvarende bidrag til de nye byers udvikling også i mellemkrigstiden.
Samfund Historie Migration