De [[skandinaviske velfærdsmodel|skandinaviske velfærdsstater]] udviklede i de kommende årtier en universalistisk model, hvor grundprincippet er, at alle har ret til en række ydelser, som ikke er bestemt af trang, f.eks. [[folkepension]] og [[børnefamilieydelse]]. Også [[kontanthjælp]] og [[dagpenge]] blev væsentlige elementer i modellen, selv om disse ydelser ikke er en universel ret i alle skandinaviske lande, f.eks. kræver det i [[Danmark]] en forsikring i en [[A-kasse]] at modtage dagpenge ved arbejdsløshed. Endvidere er der efter 1970 både foretaget stramninger i reglerne for adgang til visse ydelser, mens andre typer af ydelser er blevet lettere at opnå. <ref name=autogeneret1 />
{{Uddybende|Velfærdsstaten i Danmark}}
  
Efter opfordring fra den britiske regering fremlagde sir [[William Henry Beveridge, 1. baron Beveridge|William Beveridge]] i 1942 en plan for udbygning af de sociale ordninger i [[Storbritannien]]. Beveridge-rapporten talte for at samtlige britiske borgere, hvad enten de var erhvervsaktive eller ej, skulle være garanteret indtægtssikring samt sundheds- og omsorgstjenester fra staten. Ordningen, som blev implementeret ved the [[National Health Service Act]] i [[1948]], konstituerer det første britiske eksempel på en [[Velfærdsmodel#Den universelle velfærdsmodel|universalistisk velfærdsmodel]]. Selvom Storbritanniens sundhedssystem bygger på en universalistisk tankegang anses den britiske stat dog som helhed for at bygge på den [[velfærdsmodel#Den residuelle velfærdsmodel|residuale velfærdsmodel]].
Psykologi Samfund