Han studerede under [[Ernest Hébert]] og [[Jean-Léonard Lugardon]] i [[Genève]], senere (fra 1850) under [[Rudolf Jordan (maler)|Rudolf Jordan]] i Düsseldorf, var et års tid i [[Paris]], men vendte 1857 tilbage til Düsseldorf. Her levede og virkede han resten af sit liv, og til denne bys kunsttraditioner sluttede han sig. Kendskabet til [[Ludwig Knaus]] og hans værker førte ham over imod bondelivsmaleriet. I begyndelsen tog han især schweizerne, sine landsmænd, på kornet; senere gav bondelivet i [[Schwarzwald]] og deromkring ham en uudtømmelig emnekreds. Allerede det i Paris påbegyndte ''En schweizisk landsbykirkes indre'' vakte opmærksomhed, og snart efter fulgte den række fornøjelige og hyggelige folkelivsbilleder, der i gengivelser er trængt ind i tusinder hjem over hele [[Europa]]. Vautier skildrer bønderne på hævdvunden vis, i et malerisk foredrag, hvor den udmærkede tegning gerne står højt over farveværdierne, med sympatetisk og humoristisk blik, lægger hygge og idyl over deres færden og forskønner typerne; der er dog natur og sundhed i hans harmoniserende bondelivsskildringer, frodigt og fremragende fortællertalent og elskværdig og rammende karakteristik, der spænder over ret mange følelsesskalaer. Han har også virket som illustrator, [[Karl Immermann]]s ''Oberhof'', [[Berthold Auerbach]]s ''Barfüssele'' med mere.
Historie Maleri