== Baggrund ==
Waldheim var som ung medlem af en [[nationalsocialisme|nazistisk]] studenterforening og nazistisk paramilitær rytterienhed, omend han efterfølgende har bestridt at have underskrevet medlemsansøgninger. Som 23-årig gjorde han tjeneste som ordonnansofficer i det besatte [[Grækenland]] og senere i [[Kongeriget Jugoslavien|Jugoslavien]]. Waldheim havde ikke stillinger, der gav ham direkte indflydelse på fx [[jøde]]deportationer og [[massakre]]r mod civilbefolkningen, men var til stede ved stabsmøder, der har givet ham indsigt i, hvad der foregik, herunder i krænkelser af [[folkeret]]ten. Waldheim påstod i sin [[selvbiografi]] fra [[1977]], at han trak sig fra aktiv tjeneste efter at være blevet såret i december [[1941]]. Løgnen blev afsløret i marts [[1986]] af WJC (Den jødiske verdenskongres). Deres daværende juridiske rådgiver, Eli Rosenbaum havde fremskaffet et fotografi af Waldheim i løjtnant[[uniform]] i [[Kongeriget Jugoslavien|Jugoslavien]] i maj [[1943]], stående ved siden af SS-oberst Artur Phleps fra den berygtede Prinz Eugen-division. Fra april [[1942]] havde Waldheim genoptaget aktiv tjeneste, og deltaget i den brutale kamp mod [[Bosnien|bosniske]] [[partisan]]er, som gjorde ham fortjent til kong Zvonimir-medaljen med egeløv for "tapperhed under ild". Medaljen blev uddelt af [[Ustase|Ustasja]]-regimet. I foråret 1943 tjenestegjorde Waldheim i [[Thessaloniki]], mens byens ca 54.000 jøder blev deporteret, og efterretningsenheden i Waldheims armégruppe E stod ansvarlig for drabene på syv britiske soldater fra Special Boat Service, der var taget til fange i april 1944.<ref>Guy Walters: ''Jakten på ondskapen'' (s. 384), forlaget Gyldendal, Oslo 2011, {{ISBN|978-82-05-39115-4}}</ref>
Titler Politik Død Politiske_embeder