I juli [[1626]] blev Stephanius for anden gang indskrevet ved Leidens universitet, hvor han trådte i nær forbindelse med de berømte filologer [[Gerhard Johann Voss]] og [[Daniel Heinsius]], og her betrådte han [[1627]] forfatterbanen ved udgivelsen af ''Breves notæ et emendationes in [[Saxo|Saxonem Grammaticum]]'' og snart efter af en lille samling udvalgte sentenser hos samme, hvilke to småskrifter blev indledningen til Stephanius' senere mangeårige og flittige syslen med [[Gesta Danorum|Saxos historieværk]]. Herved vandt han ikke blot bifald hjemme hos Ole Worm og den historiekyndige [[kansler]] [[Christian Friis til Kragerup]], men fik også en faderlig ven i den [[kongelig historiograf|kongelige danske historiograf]] [[Johannes Pontanus]], der var professor i [[Harderwijk]], og som siden på enhver måde søgte at være Stephanius til hjælp, bl.a. ved at yde ham en del af materialet til den samling af forskellige ældre historisk-[[topografi]]ske småstykker og [[afhandling]]er vedrørende Danmark, [[Norge]] og [[hertugdømmerne]], som han [[1629]] udgav under titlen ''De regno Daniæ etc. tractatus varii'', og som synes at være blevet modtaget med bifald, da skriftet endnu samme år udkom i ændret og forøget udgave. Dette arbejde gav stødet til, at Stephanius i slutningen af 1629 kaldtes til professor eloqventiæ (dvs. i veltalenhed) ved [[Sorø Akademi]], en stilling, hvortil han egnede sig godt, da han besad et betydeligt herredømme over det latinske sprog og skrev en ren og ukunstlet stil.
Historie