Heller ikke i forskningslitteraturen er det ofte let at se hvor stort tabet var. Sammenstillingen af overleveringslitteraturen af Reynolds og Wilson for eksempel (''Scribes and Scholars'') har ingen angivelser af størrelsen af [[Cassiodor]]s og [[Isidor af Sevilla]]s biblioteker. Der nævnes i dag skrifter, der endnu blev citeret omkring 600, uden at oplyse om der citeres fra originalværker eller fra allerede foreliggende excerpter, som det er blevet vist for Isidors vedkommende.<ref>Forfatterne nævner flere i dag forsvundne antikke skrifter der endnu blev citeret omkring 600 og slutter deraf. „''The bulk of Latin literature was still extant''“ ("Størstedelen af en latinske litteratur var endnu i behold", s. 81). Ud fra eksistensen af enkelte ældre bøger kan man dog ikke slutte til den videre eksistens af hovedparten af den antikke bestand. At [[Cassiodor]]s og [[Isidor af Sevilla|Isidors]] biblioteker omfattede op til omkring 90% af de os i dag kendte antikke værker, viser at den afgørende udvælgelsesproces på 1:1000 allerede kan være sket før. Reynolds og Wilson (1991) tilslutter sig udelukkende omskrivnings-/forfaldstesen, uden at diskutere mulige alternativer. De betvivler en udbredelse af kodeks allerede i 1.&nbsp;århundrede og anser de af [[Martial]] nævnte kodeks-udgaver af klassikerne for et resultatløst forsøg. Skønt arkæologiske fund af dele af et pergamentkodeks fra Martials tid ("De Bellis Macedonicis", P. Lit. Lond. 121, af en ubekendt forfatter, latin omkring 100 e.Kr.) netop peger på en tidlig udbredelse – også selv om den betragteligt dyrere kodeks formodentlig var mindre talrig end rullen.<br />
Den formodning at kodeksen „''may have cost rather less to produce''“ ("kan have været billigere at fremstille", s. 35) er ikke belagt. Papyrussider kan klæbes sammen til vilkårligt lange ruller med det klæbestof der kan udvindes af papyrus selv. Som fundene fra [[Oxyrhynchos]] viser, var dette sågar en del af antik kontorarbejde. Det arbejde der medgår til at fremstille en kodeks med træomslag (ty. Holzdeckeln) er væsentligt mere omfattende. Fremstillingen af en pergamentside af fåreskind kræver mange komplicerede arbejdsgange og en mangesidet teknisk anstrengelse og (anvendelse af) arbejdstid sammenlignet med en papyrusside. Med hensyn til Galen <!--(se nedenfor)--> bliver det hævdet at en papyrus kunne blive 300 år gammel (s. 34). Men Galen nævnte kun studiet af en sandsynligvis 300 år gammel rulle af omsorg for sin tekstudgave. Han har ikke nævnt papyrussens alder som noget særligt. Derfor kan der ud fra hans citat sluttes til en opnåelig mindstealder for ruller. Den antagelse at den gennemsnitlige levetid for ruller skulle værre mindre er ikke belagt.</ref>
Den opfattelse er udbredt, at kristningen var en afgørende faktor for tabet af den antikke litteratur, ved siden af eller sågar før folkevandringstidens forstyrrelser.<ref>''[[Der Neue Pauly]]'' 15/3, <!--(s.v. = siehe vorn)--> "Überlieferung", 2003, for eksempel, nævner som grund til bogtabet „Sieg des Christentums, Verfall der materiellen Kultur und des heidnischen Bildungswesens, Uebergang von der Rolle zum Codex“ ("Kristendommens sejr, den materielle kulturs og det hedenske dannelsesvæsens forfald, overgang fra skriftrulle til kodeks") (sp. 725) og „Für die Weitertradierung der paganen griechischen Literatur war die Etablierung und offizielle Anerkennung der christlichen Religion von nachhaltiger Auswirkung.“ ("For videreførelsen af den pagane græske litteratur var etablering og anerkendelse af den kristne litteratur af vedvarende virkning") (sp. 713) „Die Abschriften der Klassiker waren weder oeffentlich ‚institutionalisiert‘ […] noch lagen pagane Texte im Interesse der Kopisten aus dem Klosterbereich.“ (" Afskriften af klassikerne var hverken offentlig, 'institutionaliseret' […] ej heller var pagene skrifter af interesse for kopisterne i klostrene.") (samme)</ref>
Biblioteks-_og_informationsvidenskab Middelalderens_kultur