[[Erik Skyum-Nielsen]] skriver i [[Information]]:
“Heller ikke Thøger Jensens nye roman undgik at efterlade en fornemmelse af déjà-vu. I sin sædvanlige stille, konkret beskrivende, fænomenologiske stil og med sin vanlige springende, fragmentariske kompositionsform følger forfatteren Ole, der tilbringer en vinter i en sydfransk landsby hvor han betragter Cézannes berømte bjerg, oversætter i ro og mag, samt forelsker sig en dejlig kvinde, der lidt ubelejligt er gift med en anden mand. Den gennemgående stemning af sødme blandet med melankoli og den elegante vekslen mellem handling og filosofisk refleksion virker stadig rigtig suggererende, for netop dette er, hvad Thøger Jensen er allerbedst til, men man kommer ikke væk fra, at man, mens man nyder Fugle i frostvejr, sidder og læser i den samme (eller næsten den samme) bog som i 2000, 2002 og 2004.”
Levende_personer Litteratur Historie Kultur