Under alle omstændigheder var det enhver kristens pligt at tage vare på syge medmennesker. I [[ridderskab]]ets [[etik]] indgik et ansvar for rejsende, enker, faderløse og syge, altså for dem, der stod uden egen beskyttelse. Men også blandt borgere og bønder fandtes der en ansvarlighed overfor de svageste. Den varetog man ved at give [[almisse]]r direkte til de syge eller ved at give gaver til klostre og hospitaler. De mange [[Rekviem|sjælemesser]], som præsterne skulle læse, blev finansieret ved øremærkede gaver til sognekirkens eller klostrets præst, og de blev betragtet som en vigtig del af indsatsen for de syge og dødes vel.
Historie