De [[frikirke]]lige [[vækkelsesbevægelse]]r fulgte ofte i [[industrialisering]]ens kølvand, særligt langs med Mellemnorrlands kyst, mens de interne kirkelige vækkelsebevægelser (EFS og Læstadianisme) i nykoloniseringens fodspor i det nordlige Norrland. Private bønnemøder uden en [[præst]]s tilstedeværelse var forbudt i [[Sverige]], med undtagelse af [[1800-tallet]]s bybæø ledet af en bonde, som var bønnepræst i et nykoloniseret tyndt befolket område. Mange norrlandska bønnepræster blev senere lægmandsprædikanter eller formænd i [[EFS]]-menigheder, og bybønnen fik betydning for norrlandsk vækkelse.<ref>{{Cite book |last1=Hansson |first1=Sven |editor-last1=Egil Johansson |title=SCRIPTUM NR 41: Byabön och bönbyar i gamla Ume socken |url=http://umu.diva-portal.org/smash/get/diva2:379908/FULLTEXT01 |format=PDF |access-date=13. november 2012 |series=Rapportserie |dato=maj 1996|publisher=Forskningsarkivet vid Umeå Universitet |place=Umeå |issn=0284-3161 |page=35}}</ref> EFS-menigheder blev således specielt store i det nordlige [[Ångermanland]] og [[Västerbotten]]. [[Samer]]ne kristnedes ikke før sent i historien, først og fremmest ved [[1800-tallet]]s norrlandske [[Læstadianisme]], trods mange forudgående forsøg.
Historie Kultur