En ny fransk ekspedition under dr. Charcot afrejste den 15. august 1908 til Vest Antarktis for at fortsætte undersøgelserne i hans tidligere forskningsfelt fra 1903—1905. Formålet var derimod ikke at nå polen. En stab af videnskabsmænd og fagmænd ledsagede ekspeditionen, som til ekspeditionsskib havde det til polarfart byggede skib ''Pourquoi pas?''. Fra mange sider var ekspeditionen bleven støttet, således af det franske marineministerium, fyrsten af [[Monaco]], regeringerne i [[Brasilien]] og [[Argentina]] samt [[Chile]] (med kul med. mere) foruden af institutioner og private folk.<ref name="Salm871"/> Dr. Charcot ville undersøge kysten mellem [[Graham Land]] og [[Alexander I’s Land]] og søge så langt vest på som muligt i retning af [[Kong Edward VII’s Land]]. Efter at have foretaget en del observationer på [[Sydshetlandsøerne|Syd-Shetland-Øerne]] sattes kursen syd over langs Graham Lands vestkyst, hvor Charcot fortsatte sine tidligere kortlægninger. Et [[arkipel]] af øer lå uden for det af ekspeditionslederen tidligere opdagede [[Loubet Land]], og iblandt disse fandtes den af [[Biscoe]] i 1832 opdagede [[Adelaide Ø]], som viste sig betydelig større (130&nbsp;km lang og c. 15&nbsp;km bred) end antaget.<ref name="Salm871"/> Længere syd på opdagedes en stor bugt, [[Marguerite Bugten]] og inden for denne en ny kyst, som fortsatte Loubet Land, og som blev kaldet [[Faillère’s Land]].<ref name="Salm871"/> Endelig nåedes Alexander I’s Land, som viste sig at være en stor ø uden for Faillère’s Land.<ref name="Salm871"/> Til trods for, at man måtte kæmpe med svær pakis, formåede man dog denne første sommer at kortlægge en 200&nbsp;km lang kystlinje. Efter forgæves at have søgt overvintringssted i Marguerite Bugten gik ''Pourquoi pas?'' i begyndelsen af februar tilbage til Graham Land, hvor man overvintrede i 1909 på en lille ø i et bedre vinterkvarter end det forrige på Wandel Ø.<ref name="Salm871"/> En slæderejse, som var påtænkt over Graham Land til dennes østkyst, måtte desværre opgives på grund af ugunstige vejr- og sneforhold. Ved vinterhavnen oprettedes i land en station til videnskabelige undersøgelser. Herfra foretoges kortere udflugter.<ref name="Salm871"/> Efter en lang, stormfuld vinter forlodes overvintringsstedet, den 25. november, da isen begyndte at bryde op. To dage senere ankom ekspeditionen til [[Deception Øen]], hvor man fyldte kul og petroleum og istandsatte skibet for et mindre havari, men det viste sig nødvendigt i fremtiden, så vidt muligt, at undgå issejlads. Efter undersøgelser i de nærmeste farvande fortsattes rejsen mod sydvest langs den landfaste is.<ref name="Salm871"/> Trods ugunstige isforhold lykkedes det dog Charcot at nå højere bredder end forrige sommer. Sydvest for [[Alexander I’s Land]] opdagedes et nyt land, [[Charcot Land]], på c. 70° s. br. og 75° v. l. Derpå fortsattes videre vest over, 2—4° sydligere end Cook og Bellingshausen, og videre vest over end ''Belgica''’s drift 1898, indtil 124° v. l. Man var således nået nærmere Kong Edward VII’s Land end nogen før ad denne vej. Afstanden dertil var omtrent 900&nbsp;km, men man nødsagedes til at vende om på grund af kulmangel, sygdom og lækage. Når undtages den af Bellingshausen (1821) opdagede [[Peter I's Ø]], som syntes at være en isoleret lille klippeø, var intet land at se.<ref name="Salm871"/> Men mange tegn tydede på lands nærhed. Havets dybdeforhold, konfigurationen af landisen og isbjergenes mængde vidnede herom, men vejret var for usigtbart. Meget syntes overhovedet at tale for, at der var kystforbindelse mellem Antarktis syd for Amerika og Kong Edward VII’s Land. Med værdifulde videnskabelige samlinger og observationer satte Charcot kursen nord over; den 12. februar 1910 nåede ''Pourquoi pas?'' [[Punta Arenas]], og den 5. juni ankom ekspeditionen til [[Rouen]], hvor den fik en begejstret modtagelse. Denne anden franske sydpolsfærd var især i geografisk henseende langt vigtigere end den første. Der var blandt andet bragt klarhed i det for Vest Antarktis karakteristiske virvar af øer, øgrupper og sunde, men heller ikke denne ekspedition fik endelig afgjort Graham Lands stilling,<ref name="Salm871"/> dets sammenhæng eller ikke-sammenhæng med det antarktiske fastland.<ref name="Salm872">[https://runeberg.org/salmonsen/2/22/0894.html Bruun, s. 872]</ref>
Historie