Betegnelsen "raku" opstod først, da teknikken bredte sig til Japan til de [[zen]]buddhistiske [[teceremoni]]er "Cha-No-Yu" (="varmt vand til te"). Det var en "temester" "Se no Rikyu" (1522-1591) der bad keramikeren ''"Chojiro Raku"'' om at lave teskåle i "Momoyama" (1573-1615).
Chojiros far siges at have bragt noget af teknikken med sig fra [[Kina]], mens "leropskriften" og processen kom fra Korea. Ideen var at lave fremstillingen af teskåle til en spirituel handling, som selve teceremonien. Se no Rikyu kaldte teceremoniprocessen for ''"wabi"'', som betyder ''"simpel"'' og ''"kærlighed"''. Med kombinationen af den koreanske teknik og det japanske ler kunne produktionen af teskålene blive en wabiproces. [[Keramisk glasur|Glasuren]] var ofte meget simpel, og  foden uglaseret, for det var der, sjælen skulle åbne sig. En enkel hverdagsskål til det jævne menneske. Raku skålen var nu som teceremonien. Det gjorde rakuens til den "rigtige" teskål. 
I det 16. århundrede overtog Chojiros søn, Jokei, produktionen og udbredelsen af raku-teskålene. 
I dag er rakuprocessen stadig meget simpel, og det er spændende at se, hvad der kommer ud af processen. En så simpel måde at brænde på kan give mange oplevelser.
Psykologi Erhvervsliv Kultur Materiel_kultur