I sidste halvdel af 1800-tallet begyndte [[Storbritannien|britiske]] og [[Tyske Kejserrige|tyske]] ingeniører for alvor at gøre videnskabelige landvindinger. Den [[Skotland|skotske]] ingeniør [[William Rankine]] (1820-1872) bidrog væsentligt til forståelsen af jordtryksproblematikken, bl.a. ved i 1857 at indføre begreberne aktivt og passivt jordtryk om de to tilfælde, hvor fx jorden hhv. presser en støttemur ud og støttemuren presser jorden sammen.<ref>Rankine, W. J. M. (1857): On the Stability of Loose Earth. Philosophical Transactions, Royal Society, Vol. 147, London</ref> I årene fra [[1882]] udviklede den tyske ingeniør [[Christian Otto Mohr]] ([[1835]]-[[1918]]) en grafisk metode til beskrivelse af spændinger i jord, ''[[Mohrs cirkel]]'',<ref>Mohr, O. (1887): Über die Bestimmung und die graphishe Darstellung von Trägheitsmomenten ebener Flächen. Civilingenieur, spalte 43-68, samt: Abhandlungen aus dem Gebiete der technischen Mechanik, 2. udg., W. Ernst und Sohn, Berlin, p. 90 og 109 (1914)</ref> hvor spændingerne kan studeres i to dimensioner. Senere videreudviklede han Coulombs arbejde til dét, som i dag er kendt som ''[[Mohr-Coulombs brudkriterie]]''.<ref>Mohr, O. (1900): Welche Umstände bedingen die Elastizitätsgrenze und den Bruch eines Materiales? Zeitschrift des Vereines Deutscher Ingenieure, Vol. 44, p. 1524-1530 og 1572-1577</ref> [[Osborne Reynolds]] ([[1842]]-[[1912]]) opdagede i [[1885]] den såkaldte ''[[dilatation]]'', som bevirker, at jord, der udsættes for forskydningsspændinger tæt på eller i brudtilstand, ændrer rumfang: fast jord vil udvide sig, mens løs jord trækker sig sammen.<ref>Reynolds, O. (1887): ''Experiments Showing Dilatency, a Property of Granular Material Possibly Connected to Gravitation''. Proceedings, Royal Society, London, Vol. 11, side 354–363</ref><ref>M.D. Bolton (1986): ''The strength and dilatancy of sands''. Géotechnique 36, No. 1, s. 65-78</ref>
Teknologi Naturvidenskab