I sin ''Ethik'' beskrev Hartmann i en værdiskuen de væsentlige fænomener vedrørende etiske værdier. Til værdiernes rige opregnede han lystværdier, værdier af goder, vitalværdier og sædelige værdier. Som i sin ontologi så Hartmann en niveauopbygning i værdiernes struktur. Omkring de materielle værdier støttede han sig meget til [[Aristoteles]], men også til [[Friedrich Nietzsche|Nietzsche]], som han anså for at have opdaget nye værdier.<ref>Martin Morgenstern: ''Nicolai Hartmann zur Einführung''. Junius, Hamburg 1997, 134</ref> Herunder tæller han "fjernkærlighed", som man kan se som et tidligt begeb indenfor [[Dybdeøkologi|økologisk etik]]. "Det kan lydes utopisk for os i det, når et oplyst blik på generationer forlanges af os, der dog uden vores handlinger vil være børn af en anden ånd og andre forhold i verden. Men det er alligevel sandt, at denne generation vil være vores historiske arvtagere, og at de vil høste frugten af vores såen, og at vi har ansvar for det, som vi giver dem."<ref>„Es mag uns Heutigen utopisch klingen, wenn von uns der aufgeklärte Blick auf Generationen verlangt wird, die doch ohne unser Zutun Kinder eines anderen Geistes und einer anderen Weltlage sein werden. Dennoch bleibt es wahr, dass diese Generation unsere geschichtlichen Erben sein und die Früchte unseres Tuns ernten werden, und daß wir die Verantwortung tragen für das, was wir ihnen zu tragen geben.“ (Ethik s. 489).</ref>
Filosofi