Han havde i 1743 giftet sig med en rig arving. Hustruen forsurede imidlertid gennem sløseri, råhed og udskejelser hans liv; arven, som han nok har regnet med ved sine eventyrlige finansspekulationer, skulle fuldstændigt først udbetales i 1770, og da krævede hustruen en skilsmisseproces, under hvilken hans barn på en skandaløs måde blandede sig, svinede hans navn til og som han til sidst i (1781) tabte. At han undgik fuldstændig økonomisk ruin skyldtes alene den understøttelse han fik af sin yngre broder, [[malteser]]ridderen (efter sit ordensembede kaldet "le bailli") J. A.J.C.E. de Mirabeau, den mest normale i familien. Til trods for, at hun havde fået tildømt sig arven, lykkedes det hustruen at ruinere sig selv. Hun døde i fængsels under terrorvældet i 1794.<ref>L. og Ch. de Loménie: "''Les Mirabeau''" (1878–91)</ref><ref name="NF 637"/>
Filosofi Litteratur Historie