'''Publius Cornelius Scipio Nasica Serapio''' (ca. [[183 f.Kr.|183]]-[[132 f.Kr.]]) var en [[romersk]] politiker af den indflydelsesrige [[Scipio]]-familie. Han blev [[pontifex maximus]] ("ypperstepræst") i [[141 f.Kr.]] og var [[consul|konsul]] (det højeste politiske embede i den [[romerske republik]]) i [[138 f.Kr.]] Han var søn af [[Publius Cornelius Scipio Nasica Corculum]], som var konsul to gange og pontifex maximus indtil sin død, hvorefter sønnen tog over. Serapios morfar var den navnkundige hærfører [[Publius Cornelius Scipio Africanus]]. Han spillede en stor rolle i mordet på [[Tiberius Gracchus]], så for at redde ham fra hævntørsten fra [[Rom]]s befolkning, sendte [[Det romerske Senat|Senatet]] ham på en opdigtet opgave til [[Asien]], til trods for at han på daværende tidspunkt var pontifex maximus – han var dermed den første pontifex maximus, der nogensinde forlod [[Italien]] (men ikke den sidste; [[Julius Cæsar]] er et eksempel herpå). Han døde dog kort efter i [[Pergamum]]. Tilnavnet Serapio blev givet til ham af [[tribun]]en [[Gaius Curiatius|C. Curiatius]] på grund af hans lighed med en ''Serapio'', en handlende med ofringer.
Politik Samfund