=== Reaktion ===
Hæren bifaldt næsten enstemmigt de lange knives nat, selv om generalerne [[Kurt von Schleicher]] og [[Ferdinand von Bredow]] var blandt ofrene. Den skrantende præsident Hindenburg, Tysklands højt respekterede militærhelt, sendte et telegram, hvor han udtrykte sin "''dybtfølte taknemmelighed''", og han lykønskede Hitler for at 'tage forræderiet i opløbet'.{{sfn|Fest|1974|p=470}} General von Reichenau gik så langt, at han offentligt bakkede op om løgnen, om at Schleicher havde planlagt at vælte regeringen. I sin tale til ''Reichstag'' den 13. juli, hvor han retfærdiggjorde sine handlinger, fordømte Hitler Schleicher for at have konspireret med [[Ernst Röhm]] om at vælte regeringen, og Hitler hævdede, at begge var forrædere, som var betalt af Frankrig.{{sfn|Wheeler-Bennett|1967|p=327}} Da Schleicher var en god ven af den franske ambassadør [[André François-Poncet]], og fordi han havde ry for at intrigere, var påstanden, om at Schleicher arbejdede for Frankrig, tilstrækkelig plausibel, til at de fleste tyskere troede på den, selv om den var falsk.{{sfn|Wheeler-Bennett|1967|p=327}} Falskheden i Hitlers påstande kunne ses af, at François-Poncet ikke blev erklæret ''[[persona non grata]]'', som det normalt ville være tilfældet, hvis en ambassadør blev grebet i at være involveret i kupplaner mod værtslandets regering. Hærens støtte til udrensningen ville imidlertid få langrækkende konsekvenser for denne institution. Ydmygelsen af SA fjernede den trussel, som den havde udgjort mod hæren, men ved at bistå Hitler i udrensningen knyttede hæren sig tættere til naziregimet.{{sfn|Collier|Pedley|2005|pp=33–34}} En pensioneret kaptajn, [[Erwin Planck]], lod til at erkende dette: "hvis du ser til uden at løfte en finger," sagde han til sin ven general [[Werner von Fritsch]], "vil du få den samme skæbne før eller siden."{{sfn|Höhne|1970|pp=113–118}} En anden sjælden undtagelse var feltmarskal [[August von Mackensen]], som talte om mordene på Schleicher og Bredow ved årsmødet i generalstabsselskabet i februar 1935, efter de var blevet rehabiliteret af Hitler i starten af januar 1935.{{sfn|Schwarzmüller|1995|pp=299–306}}
Filosofi Historie