Efter først i 21 Aars Alderen at være bleven Student tog O. ud som Huslærer paa
Landet. To Aar senere blev han, som han selv i en af sine talrige selvbiografiske Skildringer gør
Rede for, »ført paa Omvendelsens Vej« og begyndte at virke som Opbyggelsesprædikant,
snart kendt i videre Kredse. Han havde fundet sit »Kald«, og han greb det med sin fuldblodige
Naturs Uhændighed. Først vilde han dog skaffe sig nogle Kundskaber og tog teologisk
Embedseksamen 1864. Umiddelbart efter begyndte et mangeaarige af nidkær Forkyndelse opfyldt
Omflakkerliv for ham. Først gik han i den indre Missions Tjeneste med Station i Bergen,
virkede saa 1866—68 som Sømandspræst i Cardiff, vendte atter hjem for at missionere paa
Rejsefod, udnævntes 1870 til Stiftskapellan i Kristiansands Stift, forflyttedes dernæst til
Kaldskapellan i Hetland ved Stavanger, hvor han under stadig fornyede Rejser rundt om paa
Vestlandet virkede indtil 1880, da han blev Kapellan til Skt Petri Menighed i Stavanger,
til hvis Sognepræst han 1885 befordredes. Siden 1873 havde han været bosat i denne By og der
straks kastet sig over praktisk socialt Redningsarbejde. Dette knyttedes til et stort privat, 8.
Jan. 1875 indviet Bedehus, hvis Navn »Bethania« snart blev landskendt. Med mærkelig
Hurtighed og sjælden Forretningsdygtighed fik han i Gang det ene Foretagende efter det andet.
1877 indviedes et stort Hjem for forældreløse Drenge, foreløbig beregnet paa et Belæg af 50,
senere udvidet indtil 150 Interner samtidig. Til denne Stiftelse knyttedes kort efter en
Jordbrugskoloni, »Emaus« kaldet, et Magdalenehjem og et Børneasyl, hvorhos han grundlagde
et Bogtrykkeri, hvorfra han 1. Oktbr 1878 udsendte første Nummer af det senere saa
indflydelsesrige politiske Organ »Vestlandsposten«. For yderligere at skaffe sine Alumner
Sysselsættelse oprettede han derhos Bogbinderi, Pose- og Stempelfabrik, Skomageri, Kurv- og
Straafletningsværksted m. v. Stiftelserne fyldte snart et helt, betydeligt Kvarter i Stavanger, og ved
Siden af dette erhvervede han 1887 Lindøen i Stavangerfjorden, hvor der etableredes en
Opdragelsesanstalt for vanrøgtede Drenge fra det hele Land. Hele denne storartede Organisation
underlagdes umiddelbart hans personlige, saa godt som ukontrolerede Forvaltning, men fik en
saa sikker Grundvold, at de vigtigste af disse Institutioner endnu bestaar; da Vajsenhusets 25
Aars Jubilæum højtidelig fejredes 8. Juni 1902, havde det indtil da optaget 763 Elever. Midlerne
til denne Understøttelses- og Redningsvirksomhed, den mest omfattende, der i Norge nogen
Sinde var skabt af en enkelt Mand, skaffede O. til Veje ad Frivillighedens Vej. Gaver
strømmede ind fra det hele Land, Legatkapitaler tilflød Bethaniastiftelserne, og den til dem
knyttede Forlags- og anden praktiske Virksomhed gav Overskud. Selv var O. utrættelig i at samle
Penge under sine hyppige Opbyggelsestournéer, og han lod sig ikke genere i disse energisk
iværksatte Kollekter af Modstanderes Ymten om, at han dog i det mindste burde aflægge
Redegørelse for de indkomne Midlers Anvendelse. Hans Uegennyttighed blev imidlertid konstateret.
Historie