Den eneste kendte [[retssag]] om magi fra norsk [[middelalder]] er sagen mod [[Familie (menneske)#enke|enken]] Ragnhild med tilnavnet "Tregagås" fra [[Fusa]] ved [[Bergen]]. Hun havde gjort sig skyldig i [[incest]] ved sit forhold til sit næstsøskendebarn Bård, mens hendes mand endnu var i live. Da Bård giftede sig med Bergljot, gemte Ragnhild fem [[ært]]er og fem brød i de nygiftes seng. Hun satte et [[sværd]] ved sengen og fremsagde en besværgelse: "''Jeg kaster Ganduls [[ånd]]er fra mig; én bider dig i ryggen, en anden bider dig i brystet, den tredje påfører dig had og misundelse.''" Ifølge [[biskop]]pen i Bergen, Audfinn Sigurdsson, var Ragnhild "''forfalden til den [[Kætteri|kætterske]] [[overtro]]s afveje''". 3. november 1324 tilstod alt hun i [[præstegård]]en i Fusa. Sagen kom hurtigt i folkemunde. [[Rygte]]rne kom gejstligheden i Bergen for øre, og biskoppen bestemte sig for at gribe ind. I januar 1325 blev Ragnhild stævnet for kirkens domsret i Bergen og konfronteret med rygterne. Ved [[afhøring]]en afviste hun alle beskyldninger, og [[vidne]]r måtte indhentes. I februar blev fire mænd fra Os [[præstegæld]] indkaldt. Under trusler fra [[byfoged]]en tilstod hun 8. februar alt, hvad vidnerne havde fortalt. Ved at overgive sig til [[djævel]]en mente hun at have forårsaget Bårds [[skilsmisse]] fra Bergljot. Han var rejst nordpå til Hålogaland, og Ragnhild fulgte efter. Hun mente at have magt over Bårds liv og død. Hvis han ikke gjorde, som hun sagde, ville hun fortælle sin mand det hele, så han kunne dræbe Bård for incest og [[hor]]. Besværgelserne havde hun lært i sin ungdom hos Sørle Sukk.
Folkeminde