Lyngbys fader var en begavet [[skolelærer]], der selv ledede sin søns [[undervisning]], til han 1846 kom i [[Aalborg]] [[lærde skole]], hvorfra han blev [[student]] 1847. Han blev [[cand. phil.]] 1853, [[dr. phil.]] 1863, samme år ekstraordinær [[docent]] i [[nordisk filologi]] og 1869 [[titulær professor]]. Skønt Lyngbys værker alle er små og — i hans senere år — ikke talrige, bidrog hans virksomhed dog i høj grad til at bringe den danske sprogforskning et stort skridt fremad fra det standpunkt, den havde nået ved [[Rask]]s og [[N.M. Petersen]]s skrifter. Lyngby har ydet vigtige bidrag til opfattelsen af den almindelige nordiske [[sproghistorie]]; i ''[[Nordisk Tidsskrift for Filologi|Tidsskrift for Philologi og Pædagogik]]''<ref>II (1861), sidene 289—321</ref> påviste han ved hjælp af [[kildeskrift]]er fra 12.—13. århundrede, at den [[oldnordisk]]e [[udtale]] endnu på den tid havde været væsentlig forskeliig fra den nyislandske; i samme tidsskrift<ref>VI (1865), sidene 20—53</ref> fremhævede han "stammeudlydens" betydning for de nordiske [[navneord]]s bøjning i ældre og nyere tid, i ''[[Antikvarisk Tidsskrift]]''<ref>([[København]] 1858—60), sidene 234—271</ref> angav han hovedtrækkene af de nordiske sprogs ældste udviklingshistorie. Men især har Lyngby dog betydning som den egentlige grundlægger af det videnskabelige [[dialekt]]studium i Danmark. Efter at hans interesse for de [[jysk]]e dialekter var blevet vakt især ved [[E.H. Hagerup]]s bog om sproget i [[Angel]] (1854, 2. udgave ved Lyngby 1867), kastede han sig med iver over [[Jylland|halvøens]] [[almue]]smål, som han blandt andet undersøgte på rejser 1856—1861; vel nåede han aldrig at få sin påtænkte [[grammatisk]]e skildring af de [[Nørrejysk|nørre-]] og [[sønderjysk]]e sprogarter fuldført; men hans skrifter: ''Bidrag til en senderjysk Sproglære'' (1858) og ''Udsagnsordenes Bøjning i jyske Lov og i den jyske Sprogart'' (1863) hævder vedvarende deres plads blandt de ypperste dialektskildringer i Nordens litteratur, ikke mindst ved den lydskrift (en modifikation af [[Karl Richard Lepsius]]'), som Lyngby bragte i anvendelse, og som i lang tid var enerådende i danske sprogskrifter. Lyngbys efterladte samlinger, som gemmes på det store [[Kongelige Bibliotek]], er senere blevne udnyttede af [[H.F. Feilberg]]. Også [[plattysk]] og [[frisisk]] i [[Sønderjylland]] studerede Lyngby (''Om Nordfrisisk i Bøkking og Hvidding Herreder'', 1858; ''Plattysk i Slesvig'', i ''[[Nordísk Tidsskrift for Filologi]]'', IV 1879). Lyngbys sidste bog er beretningen om ''Det nordiske Retskrivningsmøde i [[Stockholm]] 25.—30. Juli 1869''. Lige så meget som ved sine skrifter virkede Lyngby ved sine [[forelæsninger]] og ved de råd og oplysninger, han med rund hånd gav til alle, som ønskede hans hjælp.
Personbillede_savnes Litteratur Sprogforskning Historie Humaniora