Den [[20. april]] [[1602]] udstedte kong [[Christian 4.]] et privilegiebrev til borgerne i [[København]], [[Helsingør]] og [[Malmö]]. De fik [[monopol|eneret]] på al handel med Island indtil 1614 mod en mindre afgift til kronen<ref>Teitsson, s.90</ref>. I privilegiebrevet begrunder kongen denne eneret "''efterdi vi os uden al tvivl kunne erindre samme fremmede købmænd ikke ringe profit at have af samme seglation og handling, og vi gærne så, at vore og rigens egne undersåtter den fordel at nyde måtte være næst, efterdi de, Gud være lovet, så formuende ere, både på skibe og på købmands vare, at de de gøre og dennem påtage kunne''"<ref>Jónsson (1895), s. 539</ref>. For at sikre islændingene mod overgreb fra de handlendes side bestemtes, at købmændene skulle være pligtige til at forsyne Island med gode, uforfalskede og ufordærvede købmandsvarer, og at, hvis de ikke gjorde dette, skulle de over for kongen stilles til ansvar herfor. Ligeledes bestemtes, at de ikke måtte forhøje prisen på varerne, men skulle sælge dem efter gammel islandsk vis, brug og vane. De skulle bruge islandsk alen, mål og vægt, og alle stridigheder mellem købmænd og islændinge skulle pådømmes af Altinget<ref>Jónsson, s. 540, jvf. Lovsamling for Island 1. bd, s. 139ff</ref>. Der syntes således at være taget så store hensyn til islændingene som vel muligt, men som det skulle vise sig, lod bestemmelserne sig ikke udføre.
Historie Kultur