I Italien viste juriststanden sig konservativ og utilgængelig for humanistisk kritik. Derfor begyndte den humanistiske reform af [[retsvidenskab]]en nord for Alperne og først i begyndelsen af 1500-tallet. Da initiativet kom fra Frankrig, hvor den humanistiske jurist [[Guillaume Budé]] spillede en central rolle, kaldte man den nye juridiske doktrin ''mos gallicus'' ("den franske tilgang") for at skelne fra den traditionelle undervisning hos de italienske skolastikere, ''mos italicus''.<ref group="note">Til ''mos gallicus'' og ''mos italicus'' se evt. afsnittet om Europa hos [[Ditlev Tamm]]: "Retsvidenskab" i ''Den Store Danske'', Gyldendal. Hentet 15. juli 2018 fra http://denstoredanske.dk/index.php?sideId=150941</ref> Budé opfattede filologi som den grundlæggende videnskab par excellence. I ''mos gallicus'' brugte man den humanistiske opfordring at vende tilbage til kilderne, til ''Corpus iuris civilis'' såvel som til andre kilder for at udsætte dem for tekstmæssig kritik.
Et af hovedformålene med humanismen inden for retsvidenskaben var at eliminere troen på kommentarernes autoritet og dermed gøre den overførte viden mere forståelig. I stedet for kommentatorernes opfattelser skulle dét træde i stedet, som ud fra en filologisk renset kildetekst mere direkte var betydningen som resultat af en fornuftig overvejelse.<ref>Til udviklingen af humanismen inden for retsvæsenet se Hans Erich Troje: ''Humanistische Jurisprudenz'', Goldbach 1993, s. 45*-123*, 143*-172*.</ref>
Filosofi