De germanske nationer fulgte langsommere med i  kunsten at skrive breve på modersmålet. Navnlig gælder det [[Tyskland|tyskerne]], hos hvem vel latin allerede tidligt begyndte at fortrænges i [[Hanseforbundet|hansestædernes]] officielle skrivelser (i modsætning til de fyrstelige kancelliers), men holdt sig længe hos de lærde. Og når det tyske sprog benyttedes,
var selv begavede og dannede mennesker langt tilbage i brevstil. Undtagelser gives dog: [[Martin Luther]], [[Gottfried Wilhelm von Leibniz]] og prinsesse [[Elisabeth Charlotte af Pfalz]] (gift med [[Ludvig 14. af Frankrig]]s broder). Fra 1700-tallets midte er den tyske brevstil først fuldt udviklet: [[Gotthold Ephraim Lessing]]s, [[Johann Joaquim]]s, [[Gottfried August Bürger]]s, [[Johann Wolfgang von Goethe]]s, [[Friedrich Schiller]]s (især disse to store digteres indbyrdes brevveksling), [[Johannes von Müller]]s, brødrene [[Alexander von Humboldt|Alexander]] og [[Wilhelm von Humboldt]]s, [[Friedrich Ludwig Georg von Raumer]]s, [[Bettina von Arnim]]s, [[Rahel Varnhagen von Ense]]s, [[Ludwig Tieck]]s, brødrene [[Karl Wilhelm Friedrich von Schlegel|Karl Wilhelm Friedrich]] og [[August Wilhelm von Schlegel]]s, [[Heinrich Heine]]s og [[Felix Mendelssohn Bartholdy]]s breve.
Litteratur Kultur