Dronning Christine blev så siddende [[belejring|belejret]] på slottet, hvor hun fyldte 40 år [[juleaften]]. Svenskerne reagerede på, at kong Hans skulle have taget sin elskerinde [[Edele Jernskæg]] - dronningens [[hofdame]] - med hjem til Danmark, da han lod sin kone tilbage. De tilbød hende derfor [[frit lejde]] til at forlade Sverige sammen med alle [[præst]]er og adelige, men det afslog hun. Hun havde tusind mand hos sig på slottet, mange nok til at prøve at bryde ud og generobre Stockholm, og mindst én gang forsøgte de dette, affyrede den store [[Kanon (våben)|kanon]] og stormede ud af porten i vinternatten, men blev tvunget tilbage. Dette bandt store styrker til Stockholm, hvor den svenske [[biskop]] Hemming Gadh<ref>[https://snl.no/Hemming_Gadh Hemming Gadh – Store norske leksikon<!-- Botgenereret titel -->]</ref> holdt 4.000 væbnede mænd, der delvis måtte underholdes af Stockholms befolkning, som allerhøjst udgjorde 7.000 mennesker, der for en stor del ikke en gang støttede oprøret. Stemningen var derfor anspændt mellem Stockholms indbyggere og Gadhs tropper, og flere gange klarede [[fiskerbåd]]e at snige sig ud fra slottet og tilbage med fangst, hvorefter byens befolkning blev anklaget for at have hjulpet dem. I december gik en af borgmestrene - der var altid to - over gevind, ødelagde armen på en bonde, forbandede almuen og bad dem pakke sig hjem. Bønderne gik til rigsrådet  og truede med at tage borgmesteren på ordet og forlade Stockholm, så kunne byen forsvare sig selv mod danskerne. Hele tiden gik de med usikkerheden: Hvor mange mænd fik kong Hans samlet i Danmark? Både belejrerne og de belejrede havde kanoner, men ikke kraftige nok til at bryde slotsmurene ned. Søndag [[5. december]] 1501 åbnede slottet ild mod en svensk stilling. Nord for [[Storkyrkan]] havde svenskerne bygget en "skærm", sandsynligvis en tømmervæg, men kanonkuglen brasede lige igennem og dræbte to mænd. Kanonilden var alligevel skræmmende nok for befolkningen. Kanonkuglerne den gang var massive; de eksploderede ikke, men når de traf nogen, blev benfragmenter fra offeret slynget i alle retninger, med kraft nok til at dræbe eller skade andre. Man blev forvandlet til en menneskelig splintbombe.<ref>Øystein Hellesøe Brekke: ''Knut Alvssons krig'' (s. 131-34)</ref>
Historie