Ifølge [[P.G. Lindhardt|Lindhardt]] afgiver de [[biografi]]er, der blandt andet af "Ricard-epigonerne" til forskellige lejligheder blev skrevet om Ricard, rigelig dokumentation for at der ved en sammensmeltning af vækkelsen og den liberale personlighedsreligiøsitet havde udviklet sig en persondyrkelse som også ramte KFUM. Som hørende til epigonerne nævnes [[Gunner Engberg]], [[Axel Malmstrøm]], Johannes Larsen og [[Svend Rehling]] som kom til at præge mindst én generation og derved fik kirkehistorisk betydning. Det var også især mod dem kritikken senere rejste sig. "Hvad der hos Ricard kun er tilstede som tendenser, behersket af smag og stilsans, flyder hos epigonerne over alle bredder".<ref>Lindhardt, bd. VIII, s. 104f</ref>
Litteratur Historie