Herbart regnes for en af grundlæggerne af moderne pædagogik som videnskab. Idet han gik ud fra et begreb om menneskets ''Bildsamkeit'' (dets evne til at lade sig danne og opdrage?)<ref>I denne danske [http://www.humaniora.sdu.dk/phd/dokumenter/filer/Afhandlinger-95.pdf pdf-fil]{{Dødt link|date=februar 2022 |bot=InternetArchiveBot |fix-attempted=yes }} bruges ordet ''bildsamkeit'' direkte som var det et dansk ord: "...I forhold til denne problemstilling har pædagogikken peget på to grundprincipper: bildsamkeit, som er barnets modtagelighed for dannelse og dets formbarhed og opfordring til selvvirksomhed. At opfordre til selvvirksomhed er at opfordre barnet til at sætte sin egen dannelsesproces i gang og dermed anerkende barnet som en selvstændig person velvidende, at det ikke er det endnu. ..." – Med henvisning til Alexander von Oettingen (2001, 10). ''Det pædagogiske paradoks'', Forlaget Klim.</ref>, forsøgte han at lægge det teoretiske grundlag for [[opdragelse]] og [[undervisning]]. Han anses for en pioner inden for udviklingen af en på psykologi baseret systematisk teori til undervisning og indlæring; han udviklede en kompleks metodelære, den såkaldte formaltrinslære (ty. Formalstufentheorie). I dens mest udbredte form indbefattede dette system først og fremmest fire formale indlæringstrin eller principper:<br /> klarhed, association, system og metode.
Filosofi Pædagogik