== Væsentlige medlemmer af den svenske slægt ==
* [[Sten Bengtsson (Bielke)]] (død 1408) var [[rigsmarsk]] [[1376]]-[[1388]], og var 1388 meget ivrig for at få dronning [[Margrete 1.|Margrete]] til Sverige og var med til at besegle unionsdokumentet i [[Kalmar]] [[1397]].
* [[Ture Turesson (Bielke)]] (1425-1489), foregåendes sønnesøn, var tilhænger af unionen med Danmark. Som [[Karl Knutsson]]s befalingsmand på [[Axevalls Slot]] spillede han under dække med danskerne. Dette opdagedes, og Bielke måtte flygte til Danmark, medens han hjemme dømtes til at miste ære, liv og gods. Da [[Christian I]] [[1457]] kom på tronen i Sverige, udnævntes Bielke til [[marsk]] og [[høvedsmand]] på [[Stockholms Slot]]. Under de følgende års blodige kampe i Sverige mellem danske og svenske stod Bielke trofast på Christians side. [[1465]] måtte han dog overgive Stockholms Slot og drog til Kalmar, som han [[1457]] var blevet forlenet med. [[1472]] overlod han [[Kalmar Slot]] til [[Sten Sture den ældre|Sten Sture]] mod at få sine oprindelige svenske godser og værdigheder tilbage. Hans søn
* [[Erik Turesson (Bielke)]] (død 1511), sloges til [[ridder]] af kong [[Hans af Danmark|Hans]] og tildeltes [[Viborg Slot]] og len i [[Finland]]. Han svigtede imidlertid kongens sag og udnævntes 1504 til "fullmyndig och mäktig höfding öfver Finland och [[Åland]]" og gjorde sig som sådan højt fortjent. Hans datter
* [[Anna Eriksdotter (Bielke)]] (død ca. 1525), beholdt efter sin mands død hans forlening Kalmar Slot og len samt [[Øland]] og forsvarede tappert slottet mod danskerne. Da den unge [[Gustav Vasa|Gustaf Vasa]] flygtede fra fangenskabet i Danmark, henvendte han sig på grund af slægtskab først til hende, men hun mente ikke, at hun kunne hjælpe ham, og [[Gustaf Eriksson]] måtte skyndsomt forlade byen, som kort efter overgav sig til [[Søren Norby]].
* [[Gunilla Johansdotter (Bielke af Åkerö)]] (1568-1597) var svensk dronning, foregåendes brodersøns datter. Halvandet år efter [[Katarina Jagellonica]]s død friede kong [[Johan 3. af Sverige|Johan III]] til den 16-årige Gunilla Bielke, men fik et bestemt nej. Hendes slægt overtalte hende dog til sidst til at give sit samtykke. Strengt protestantisk, som hun var, mildnede hun efterhånden Johans iver for katolicismen. Begravet i Uppsala.
* [[Nils Turesson Bielke]] (1569-1639), friherre og rigsråd, var en af de svenske fuldmægtige ved underhandlingerne, som førte til [[Freden i Knærød]] [[1613]]. N.T. Bielke blev senere en slags generalguvernør i Finland.
* [[Hogenskild Nilsson Bielke]] (1538-1605), svensk statsmand, blev ved [[Erik 14. af Sverige|Erik XIVs]] kroning slået til ridder og nogle år senere rigsråd. [[1567]] udnævntes han til fører for den svenske hær mod [[Daniel Rantzau]], men blev året efter taget til fange. I en menneskealder stod Bielke som en af de ivrigste og mægtigste forkæmpere for adelens udvidede rettigheder. Han var således en af forfatter til ''Kalmare stadgar om bägge rikenas styrelse'', som skulle genindføre Kalmarunionens råds- og stormandsvælde. Da Rigsrådet brød med [[Karl 9. af Sverige|hertug Karl]], undgik Bielke kun ved stor snedighed at blive henrettet ([[1600]]), men da han fra fængslet sendte uforsigtige breve ud, som opsnappedes, måtte han alligevel til sidst lade livet [[3. juni]] [[1605]]. Hans broder
* [[Klas Nilsson Bielke]] (1544-1623) spillede også en betydelig rolle i statslivet (særlig under [[Johan 3. af Sverige|Johan III]]) og anvendtes ofte i vigtige politiske hverv udenlands. Som Hogenskild stillede han sig på [[Sigismund 3. Vasa af Polen|Sigismunds]] side mod hertug Karl, for hvem han måtte ydmyge sig, da han kom til magten, og benådedes. Efter broderens henrettelse blev han dog jaget ud af landet og opholdt sig 10 år i [[Polen]], indtil den unge [[Gustav 2. Adolf af Sverige|Gustaf Adolf]] lod ham vende hjem. En tredje broder
* [[Ture Nilsson Bielke]] (1548-1600) deltog også ivrigt i de indbyrdes kampe, indtil hertug Karl lod ham henrette i [[Linköping]].
* [[Sten Bielke]] (død 1638) var en svensk statsmand, meget anvendt som [[diplomat]], fra [[1631]] legat i [[Stettin]] og fra [[1633]] til sin død generalguvernør i [[Pommern]], højt skattet af både Gustaf Adolf og [[Axel Oxenstierna]].
* [[Sten Nilsson Bielke]] (1624-1684), svensk statsmand, blev [[1657]] [[admiral (søofficer)|admiral]] og rigsråd. Deltog [[1658]] i [[Freden i Roskilde|fredsunderhandlingerne i Roskilde]], og i de følgende forhandlinger om alliance med Danmark. Da [[Karl 10. Gustav af Sverige|Karl X Gustaf]] pludselig brød freden, blev Bielke erklæret for dansk statsfange. Han blev dog kort efter udvekslet og deltog som Sveriges repræsentant i de forhandlinger, som efter Karl Gustafs død førte til [[Freden i København]]. [[1672]] blev han ''riksskattmästare''.
* [[Nils Bielke]] (1644-1716), svensk feltherre og generalguvernør. 29 år gammel blev han oberst for Livgarden til Hest og udmærkede sig ved [[Halmstad]] og [[Lund (Sverige)|Lund]] i [[Skånske Krig|krigen mod Danmark]]. [[1687]] blev han på et år kongelig råd, generalguvernør over Pommern, [[general]] over hele Kavaleriet og Infanteriet samt [[greve (rang)|greve]]. Da [[Karl 12. af Sverige|Karl XII]] blev konge, anklagedes Bielke – datidens måske mest fremragende mand – for magtmisbrug og dømtes fra ære, liv og gods, men benådedes. Hans søn
* [[Ture Gabriel Bielke]] (1684-1763) deltog i Karl XIIs eventyrlige krige. Efter heltekongens død blev han kavalerigeneral. [[1727]] fik han sæde i rådet, hvor han sluttede sig til [[Arvid Horn]] og deltog ivrigt i kampen mod "[[Hattepartiet|Hattene]]". I de forbitrede partikampe lierede han og "[[Huepartiet|Huernes]]" øvrige ledere sig for meget med [[Rusland]], uden at Bielkes egen redelighed og fædrelandskærlighed dog kan betvivles. Bielke har skrevet erindringer om Karl XII, udgivet af C. Hallendorff 1901.
* [[Nils Bielke (1706-1765)]], svensk greve, [[romersk]] [[senator]], opdraget i [[Frankrig]], gik [[1731]] over til [[katolicisme]]n og udnævntes [[1735]] af [[paven]] til kammerherre og [[1737]] til romersk senator, hvilket han var i 28 år.
* [[Ture Johan Bielke]] (1742-1792), svensk friherre, deltog i mordet på [[Gustav 3. af Sverige|Gustaf III]]. Han tog [[gift]] for at undgå de andre sammensvornes skæbne. Med ham uddøde friherreslægten Bielke på sværdsiden.
Historie