Hvor [[Platon]] mente at erkendelse af verden og dens iboende fænomener skete gennem en [[subjektiv]] ''”genærindring”'' af tidligere oplevelser, så mente [[Aristoteles]] at mennesket rent faktisk har mulighed for at tilegne sig [[Objektiv (filosofi)|objektiv]] indsigt i ''”at”'' og ''”hvorfor”'' en genstand besidder en observeret egenskab. Aristoteles mente derfor at mennesket var i stand til rationelt og logisk at få indsigt i sandheden om verden omkring sig. Denne indsigt fandt sted gennem en videnskabelig definition af det observerede på baggrund af almene og erkendelsesprincipper og logiske metoder, erkendelse er derfor systematisk og deduktiv indsamling af kendsgerninger og ikke længere tilfældige observationer. Det betyder at det guddommelige mistede sin betydning, i det åbenbaringer og overnaturlige hændelser ikke kan regnes som en ægte indsigt.<ref>Otfried Höffe, Aristoteles, pp. 67</ref>
Filosofi Religion