Københavns vedvarende, store betydning for skibsfarten i anden halvdel af 1700-tallet lå ikke mindst i hovedstadens stærke befolkningsvækst, således voksede byens indbyggertal fra 70.514 i 1769<ref>FT 1769</ref> til 100.975 i 1801<ref>FT 1801</ref>, en fremgang med ikke mindre end 43% i løbet af en menneskealder. Den voksende befolkning skulle have dækket behov for boliger (dvs. byggematerialer hertil), [[brændsel]] og fødevarer. Dette afspejledes i den fra de danske provinser indkomne skibsfartstonnage, der voksede fra 21.000 [[kommercelæst|kmcl]] i 1769 til 32.000 [[kommercelæst|kmcl]] i 1798. Da der kunne rummes to favne brænde pr. [[kommercelæst|kmcl]], har brændetilførslerne krævet mellem 10.000 og 20.000 [[kommercelæst|kmcl]] skibsrum pr. år svarende til henved halvdelen af den indkomne skibsfartstonnage. På lignende måde voksede korntilførslerne fra 186.000 t pr år i 1750-erne til 257.000 t pr år i 1790-erne svarende til en stigning i transportbehovet fra 4650 [[kommercelæst|kmcl]] til 6425 [[kommercelæst|kmcl]], eller sagt på en anden måde: det har krævet henved en fjerdedel af det samlede skibslasterum.
Historie