Vikingerne praktiserede deres ritualer i hjemmet, og der var intet præsteskab forbundet med de rituelle praksisser.<ref>* Kofoed, Aase & [[Morten Warmind|Warmind, Morten]]; ''Old var Årle'', s. 40 1989 {{ISBN|87-13-03545-2}}</ref> Husstandens overhoveder, altså husbond og hustru, forestod de rituelle begivenheder.<ref>Hansen, Lars Ivar (1999); ''Politiske og religiøsa sentre i Nord-Norge''. I Schjødt, Jens Peter (red.); ''Religion och samhälle i det förkristna Norden''. s. 105. {{ISBN|87-7838-458-3}} {{no sprog}}</ref> I modsætning til kristendommen var vikingernes tro baseret mere på sædvane, eller ''sidr'' end ideen om en universel lovreligion (såsom de tre store monoteistiske religioner). Som det er tilfældet med de andre "hedenske" samfund i vikingetiden, var vikingerne tolerante overfor fremmede religioner. Man missionerede med andre ord ikke. Dette skyldes netop, at troen var baseret på sædvane, og at man mente, at alle folk havde deres egne guder, som man respekterer.<ref name="natmus_kristtilDK">[https://natmus.dk/historisk-viden/danmark/oldtid-indtil-aar-1050/vikingetiden-800-1050/tro-og-magi-doed-og-ritual/kristendommen-kom-til-danmark/ Kristendommen kom til Danmark] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20180626163931/https://natmus.dk/historisk-viden/danmark/oldtid-indtil-aar-1050/vikingetiden-800-1050/tro-og-magi-doed-og-ritual/kristendommen-kom-til-danmark/ |date=26. juni 2018 }}. [[Nationalmuseet]]. Hentet 26/6-2018</ref> Vikingernes tro var altså tolerant overfor andre trosretninger, men samtidig eksklusiv for vikingerne, og nogle vikinger lod sig døbe eller afsværgede deres gamle guder for at få handelsprivilegier{{efn|Såkaldt [[primsigning]].<ref name="natmus_kristtilDK"/>}} i den kristne verden.<ref name="natmus_kristtilDK"/>
Historie