Moderne historikere som [[Michael Hicks]] og [[A. J. Pollard]] har prøvet at se Warwick i lyset af hans samtidig, i stedet for at holde ham op mod moderne konstitutionelle idealler. De fornærmelser, som Warwick blev udsat for af kongen som Edvards hemmelige ægteskab og afvisning af diplomatiske forbindelser med Frankrig, var signifikante.<ref>Keen (2003), p. 374.</ref> Hans krav om medvirken i nationale anliggender var ikke et resultat af storhedsvanvid. Det blev bekræftet af den høje stilling han nød blandt prinserne på kontinentet.<ref>Pollard (2007), p. 198.</ref> Derudover blev Warwicks sag ikke anset for uretfærdig af samtidige. Det ses af, at Warwicks popularitet var større end kongens ved det første oprørs udbrud i 1469.<ref>Ross (1997), pp. 124–5.</ref> På den anden side: det var umuligt for Edvard at acceptere Warwicks tilstedeværelse på den politiske scene. Så længe Warwick var så magtfuld og indflydelsesrig som han var, kunne Edvard ikke fuldt ud markere sin kongelige autoritet, og et sammenstød blev uundgåeligt.<ref>Carpenter (1997), pp. 180–1.</ref>
Historie