Den 27. september havde nyheden om invasionen nået kongen og Despenserne i London.<ref name="DohertyP90">Doherty, p.90.</ref> Edvard udstedte ordrer til lokale sheriffer om at mobilisere modstanden mod Isabella og Mortimer, men London selv blev usikker at være i pga. uro, og Edvard planlagde at forlade byen. Isabella satte kurs mod vest og nåede Oxford den 2. oktober, hvor hun blev "modtaget som en frelser". Adam Orleton, biskop af Hereford, kom frem fra sit gemmested og holdt et oplæg på universitetet om Despensernes forbrydelser.<ref>Weir 2006, p.227.</ref> Edvard flygtede fra London samme dag og rejste mod Wales.<ref>Doherty, p.91.</ref> Isabella og Mortimer havde nu skabt en effektiv alliance med Lancaster-oppositionen mod Edvard og bragte alle hans modstandere sammen i en forenet koalition.<ref>Doherty, p.92</ref>
[[Fil:Isabella's_invasion_route_(1326).png|left|thumb| Isabella og [[Edvard 2. af England|Edvards]] felttog i 1326. <ref>From Weir 2006, chapter 8; Mortimer, 2006, chapter 2; and Myers's map of Medieval English transport systems, p.270.</ref> ]]
Isabella marcherede nu mod London og gjorde holdt ved [[Dunstable]] uden for byen den 7. oktober.<ref>Weir 2006, p.228.</ref> London var nu i pøblens hænder, og den holdt stort set med Isabella. Biskop Stapledon havde ikke forstået, i hvilket omfang kongens magt i hovedstaden var brudt sammen og forsøgte at gribe militært ind for at beskytte sin ejendom mod oprørere. Han var forhadt og blev straks angrebet og myrdet. Hans hoved blev sendt til Isabella af hendes lokale støtter.<ref>Weir 2006, p.228-9; p.232.</ref> Edvard var stadig på flugt mod vest og nåede [[Gloucester]] den 9. oktober. Isabella reagerede hurtigt og marcherede selv mod vest i et forsøg på at afskære ham og nåede Gloucester ugen efter Edvard, der var sluppet over grænsen til Wales samme dag.<ref>Weir 2006, p.232.</ref>
Historie