Med hensyn til kvaliteten af det sproglig udtryk på latin satte renæssancens humanister nye standarder, som forblev gyldige ud over deres tid. Deres filologiske og litterære aktivitet var også retningsgivende for udviklingen af italiensk som litterært sprog. Talrige tidligere tabte litterære værker og historiske kilder fra antikken blev opdaget og gjort tilgængelige for offentligheden. Studiet af [[Oldtidens Grækenland|den klassiske oldtid]] blev grundlagt; både filologi og historisk forskning, herunder arkæologi, modtog retningsgivende impulser og fik den skikkelse der blev gældende for de følgende århundreder. Kravet om at gå til kilderne – til det autentiske, 'ad fontes' – blev udgangspunktet for fremkomsten af filologisk-historisk videnskab i moderne forstand. Det berørte også [[teologi]], fordi den humanistiske filologiske tilgang også blev anvendt på [[Bibelen]]. Denne bibelforskning kaldes [[bibelhumanisme]] og blev normalt forbundet med en polemisk holdning eller aversion mod den [[Skolastik|skolastiske]] teologi.
Filosofi