Rejsen gik først på den store isbarriere ved foden af [[Victoria Land]]s østlige randbjerge, og den 26. november passeredes 82° 17′ br., den hidtil højeste nåede bredde. Da kystbjergenes retning, som hidtil havde været sydøstlig, efterhånden bøjede østligere, måtte man nu op over en, som det viste sig, 200&nbsp;km lang gletsjer, der kom ned gennem en 60–70&nbsp;km bred port, og som utvivlsomt var jordens største kendte bræ. Shackleton kaldte den [[Beardmore-Bræen]].<ref name="Salm870"/> Den styrtede sig fra en højde af ca. 2.000 m ned på indlandsisen som en frossen fos. De 750&nbsp;km, som man hidtil havde passeret i 37 dage på den flade is, havde vel på grund af revner og sne været trælsomme at komme over, og ponyerne, som efterhånden døde — den sidste på gletsjeren — havde haft en hård tur, men nu begyndte strabadserne for de 4 mænd for alvor: opad og fremad skulle man, men det gik langsomt. Sprækker og spalter var til hinder for fremgang, men energien var vidunderlig.<ref name="Salm870"/>
Historie