I privatlivet var Schmettau den elskværdige verdensmand, også over for den borgerlige del af befolkningen. Han indtrådte som medlem af [[Det Kongelige Norske Videnskabers Selskab|Videnskabernes Selskab]] i [[Trondhjem]] og skaffede det prædikat af "kongeligt". Han gav stødet til opførelsen af dramatiske forestillinger i Christiania og virkede til at give det selskabelige liv i denne stad et højere sving. Han tog sig i agt for at vække forargelse ved åbenlyst at lægge sine "kætterske" meninger for dagen og tog derfor del i den offentlige gudstjeneste. Kort sagt, han søgte på enhver måde at give den norske nation beviser på den sympati og agtelse, som efter hans eget sigende var indpodet ham, fra han var barn. Og nordmændene havde så meget lettere ved at gengælde disse følelser, som Schmettau jo i meget måtte minde dem om sin morfader Ulrik Frederik Valdemar Løvendal og sin oldefader [[Ulrik Frederik Gyldenløve]]; har Schmettau, hvad nok kan være, ikke lagt bånd på sin kvindekærhed, så havde disse jo ikke været bedre. Også efter at Schmettau havde måttet forlade Norge, bevarede han sin varme interesse for dette land.
Titler Samfund Historie Organisationer