På trods af, at Isabella fødte sin anden søn, Johan, i 1316, var Edvards stilling usikker: John Deydras dukkede op i [[Oxford]] og hævdede at være forbyttet med Edvard ved fødslen og selv at være konge af England.<ref>Doherty, pp.60–1.</ref> I lyset af Edvards upopularitet spredtes rygterne markant før Deydras henrettelse, og det så ud til at have rystet Isabella meget. Hun reagerede ved at styrke sin alliance med Thomas af Lancasters fjende, Henry de Beaumont, og ved selv at tage større del i regeringen, deltage i rådsmøder og erhverve større landområder.<ref>Doherty, pp.61–2.</ref> Henrys søster, Isabella de Vesci, forblev en tæt rådgiver for dronningen.<ref name="DohertyP61">Doherty, p.61.</ref> Den skotske general sir James Douglas, krigsfører for [[Robert 1. af Skotland]], gjorde et forsøg på at fange Isabella i 1319 og tog hende næsten til fange i [[York]]. Isabella slap lige netop væk.<ref>Doherty, p.62.</ref> Mistanken faldt på Thomas af Lancaster, og en af Edvards riddere, Edmund Darel, blev arresteret for at have røbet, hvor hun var, men anklagerne var i det væsentlige ubeviste.<ref name="DohertyP64">Doherty, p.64.</ref> I 1320 ledsagede Isabella Edvard til Frankrig for at overbevise sin bror Filip 5. om at yde ny støtte til at knuse de engelske baroner.
Historie