Heterofoni er temmelig sjælden i vestlig klassisk musik fra før det tyvende århundrede, men kan ofte findes i forbindelse med musik af tidlige modernistiske komponister så som [[Claude Debussy]] og [[Igor Stravinsky]], de var direkte påvirket af ikke-vestlig (og stort set heterofonisk) musik. Heterofoni er dog en standard-teknik i musik i efterkrigstidens [[avantgarde]] – for eksempel [[Olivier Messiaen]]s ''Sept haïkaï'' (1962), [[Pierre Boulez]]'s ''Rituel in Memoriam Bruno Maderna'' (1974-75) og [[Harrison Birtwistle]]s ''Pulse Shadows'' (1989-96 ). [[Benjamin Britten]] anvendte heterofoni med stor effekt i mange af sine kompositioner, herunder dele af ''War Requiem'' og især sine tre kirke-lignelser: : ''Curlew River'', ''The Burning Fiery Furnace'' og ''The Prodigal Son''.
Musik