== Efter trediveårskrigen ==
[[Fil:PPN750079541 Hamburgum (1588).jpg|thumb|left|Hamborg ifølge Georg Braun og Franz Hogenberg (1588)]]
[[Christian 4.]] var den sidste danske konge, der blev hyldet i Hamborg; Ved ombygningen af rådhuset [[1648]] anbragtes over rådhusets portal stadens byvåben således, at det dækkede nældebladet, der før havde siddet der som Holstens vartegn. Dog vedblev den danske krone at gøre fordring på overherredømmet over Hamborg og benyttede sig af de indre stridigheder, der især i sidste halvdel af 17. århundrede plagede Hamborg, til at blande sig i byens forhold. I det hele taget var Hamborgs stilling både indadtil og udadtil fuld af vanskeligheder og farer. Hamborgs købmænd drev handel på de fleste europæiske lande. Men netop på grund af den blomstrende handel og søfart opstod der hyppige konflikter med forskellige magter; og da den lille fristat sjælden kunde hævde sig ved militære midler, måtte den tage sin tilflugt til diplomatiske forhandlinger og ofte forsone sine angribere med store pengebøder. En mængde fremmede forretningsfolk slog sig i 16. og 17. århundrede ned i Hamborg, deriblandt medlemmer af et engelsk handelsselskab (merchant adventurers), fordrevne spanske og portugisiske jøder og landflygtige nederlandske kolonister. Disse fremmede bidrog stærkt til byens økonomiske trivsel, idet de blandt andet grundlagde store bank- og vekselererfirmaer og indførte ny industrier, deriblandt kattuntrykkeri. Men de øgede også mulighederne for indre og ydre ufred. Hamborg var en udpræget luthersk by, intolerant både over for katolikkerne og over for afvigende protestantiske kirker. Mange [[mennonitter]] og andre afvigende protestanter blev fordrevne fra Hamborg og nedsatte sig på holstensk grund i byen [[Altona]]. Til den religiøse splid kom indre politiske kampe, der rasede næsten uafbrudt mellem [[1665]] og [[1712]] og flere gange førte til blodige uroligheder og fremmed intervention. Den kejserlige regering tog det konservative råds parti, medens det mere demokratiske borgerskab søgte støtte hos Danmark. [[1686]] rykkede en dansk hær mod Hamborg, hidkaldt af hamborgske demokrater; men Brandenburg og andre tyske stater nedlagde en så bestemt protest herimod hos den danske regering, at denne opgav at erobre Hamborg. Henrettelsen af de demokratiske førere Jastram og Snitger styrkede for en tid det hamborgske råds stilling; men snart fulgte ny oprørsforsøg. Omsider lod kejseren den urolige by besætte af en troppestyrke ([[1708]]—[[1712]]), og en kejserlig kommission gav efter lange forhandlinger med råd og borgerskab Hamborg en ny forfatning, den såkaldte "hauptrezess" (1712), der betegnede afslutningen på de langvarige indre kampe og var en konservativ sejr. Magten tilhørte herefter rådet og borgerskabet i forening, men til borgerskabet regnedes kun sådanne borgere, der var »erbgesessen«, det vil sige ejede arvegods inden for bymuren til en værdi af mindst 1.000 rigsdaler og i landdistrikterne til en værdi af mindst 2.000 rigsdaler.
Historie