Heidegger tager på centrale områder afstand fra Husserls transcendentale fænomenologi, ikke mindst ved at fæstne forståelsen af mennesket i menneskets umiddelbare gøren og forstående åbenhed for verden, kaldet væren-i-verden.<ref name="Heideggers opgør med Husserl">Jacob Dahl Rendtorff (2004, s. 282) Fænomenologien og dens betydning. I: L. Fuglsang & P. Bitsch (eds.), ''Videnskabsteori i samfundsvidenskaberne : på tværs af fagkulturer og paradigmer'', 2. ed., pp. 277-309. Roskilde Universitetsforlag.</ref> Herved flytter Heidegger nemlig fokus væk fra den subjektive/første–persons bevidsthed (det transcendentale ego), som Husserl og den transcendentale fænomenologi tager udgangspunkt i, og peger herved på den større baggrund af anonym og meningsfuld erfaring, som mennesket først og fremmest må forstås i lyset af. Herved når Heidegger også frem til en mere kompleks forståelse af fænomenologiens projekt, idet vi ikke uden videre – som Husserl antog det – kan sætte verden og vores engagement i den i parentes.<ref>Rendtorff, 2004, s. 281.</ref> På denne måde gør Heidegger op med reduktionistiske og idealistiske menneskeforståelser generelt, og specifikt med René Descartes dualisme og den transcendentale filosofi hos Immanuel Kant og Edmund Husserl.
Filosofi