Da landbruget blev kollektiviseret [[1928]], blev den finske befolkning decimeret ved tvangsflytning af 18.000 [[kulak]]ker til blandt andet [[Kolahalvøen]], [[Kazakstan]] og Centralasien<ref>Uibopuu, s. 167. Uibopuu nævner, at 4.000 familier eller 18.000 ingermanlændinge blev deporterede under kollektiviseringen 1929-1931</ref>; Senere blev ingermanland-finnerne regnet som politisk upålidelige, og flere [[deportering]]skampagner fulgte frem til 1936<ref>Uibopuu, s. 167. Uibopuu nævner, at i 1935 deporteredes 7.000 personer yderligere og i maj-juli 1936 deporteredes hele befolkningen i de nordlige ingermanlandske sogne, ialt ca. 50.000 personer</ref><ref>[http://dash.harvard.edu/bitstream/handle/1/3229636/Martin%201998.pdf?sequence=2 Terry Martin: "Origins of Soviet Ethnic Cleansing" (''The Journal of Modern History'' 70 (December 1998): 813–86), s. 849]</ref>. De deporterede erstattedes af [[russere]], [[Tatarerne (Tatarstan)|tatarer]] og [[ukrainere]]. I efteråret [[1934]] etableredes en forbudszone langs [[Sovjetunionen]]s vestlige grænse. Officielt var den 7,5 km bred, men langs den estiske grænse var den op til 90 km bred, hvor ingen kunne opholde sig uden tilladelse fra [[NKVD]] og de, der betragtedes som "politiskt upålidelige", eksempelvis finskingermanlændingene og en del andre folkeslag, blev tvunget til at flytte derfra.<ref>[http://www.jstor.org/discover/10.2307/2497223?uid=3737920&uid=2&uid=4&sid=21104692084023 Ian M. Matley: "The Dispersal of the Ingrian Finns." ''Slavic Review'' 38.1 (1979), 1-16]</ref> I [[1937]] blev finskingermanlændingene og [[ingrere|ingrerne]] underlagt yderligere restriktioner: lutherske kirker lukkedes, skoler med undervisning på [[Finsk (sprog)|finsk]] og [[ingrer|ingrisk]] blev lukket,<ref name=autogeneret4>Viron inkerinsuomalaisten litto: Ingerimaa ajalugu</ref><ref>[http://www.omniglot.com/writing/ingrian.htm "Ingrian" (''Omniglot'')]</ref> ligesom aviser og radiostationer på [[Finsk (sprog)|finsk]] og [[ingrer|ingrisk]] blev forbudt.<ref name=autogeneret4 />
Historie