På linje med en række andre filosoffer og sprogforskere hævder Faye, at begrebsdannelsen går forud for sprogdannelsen. Han argumenterer for, at sprogdannelsen udviklede sig samtidig med menneskeslægten udviklede selvbevidsthed. Undersøgelser tyder på, at evnen til at være opmærksom på sine egne og andres tanker er i en vis grad noget, som vi allerede finder hos vores nærmeste slægtninge. Med sproget får mennesket mulighed for at udvikle empirisk viden, som omfatter meget mere end blot den viden, som stammer fra sanseoplevelser og erindringer – det være sig viden om relationer, dispositioner, og fortid og fremtid.  For at forklare denne udvikling tilslutter Faye den ekspressive [[Sprogfilosofi|sprogteori]], der går ud på, i modsætning til megen anden sprogteori, at ord er den grundlæggende semantiske enhed, og at ords mening fastlægges igennem sprogbrugernes intentioner. Dette er netop muligt, fordi [[Evolution (biologi)|evolution]] har tilpasset vores sanser og dermed evnen til ensartet begrebsdannelse, så den er den samme for alle mennesker. Først med empirisk viden opstår der visse krav til troværdig kommunikation og dermed et krav om, at sandheden af ens formodninger og overbevisninger skal kunne begrundes, hvis de bliver udfordret af andre.
Levende_personer Filosofi