I store dele af [[lingvistik]]kens og [[sprogfilosofi]]ens historie har [[sprog]] primært været set på som en måde at referere til [[kendsgerning (videnskab)|kendsgerninger]], "fakta", og der har været en tendens til at ignorere andre måder at bruge sproget på. Men J.L. Austins arbejde førte til at [[filosof]]fer begyndte at blive mere opmærksomme på, hvordan sproget bruges i dagligdags aktiviteter. Hans student [[John Searle]] (født 1932) videreudviklede denne tilgang til sprogfilosofi. [[Adolf Reinach]], den tyske [[fænomenologi|fænomenolog]] havde i 1913 udviklet en teori om "sociale handlinger" der på mange måder mindede om Austin og Searle's senere arbejde.<ref>[https://plato.stanford.edu/entries/reinach/#ReiTheSocAct Adolf Reinach (Stanford Encyclopedia of Philosophy)<!-- Bot genereret titel -->]</ref> Studiet af talehandlinger udgør en del af [[pragmatik]]ken, som igen er en del af [[lingvistik]]ken.
Filosofi Sprogforskning