Kaas var en uforfærdet soldat og en duelig, praktisk officer med varm interesse for sin stand og sit våben, men hans begavelse som fører har dog næppe stået i forhold til den høje rang, han efterhånden nåede op til. Hans virksomhed under felttogene ved Rhinen, den eneste gang, han fik lejlighed til aktivt at optræde i en højere kommandopost, er i det mindste bleven skarpt kritiseret, og de betragtninger, han fremsætter i sin selvbiografi, tyde vel på nogen læsning, men ikke på synderlig strategisk eller taktisk indsigt – hverken når han optræder som forsvarer af den slappe overledelse af titnævnte felttog, eller når han, så sent som i [[1765]], påstår, at en (af [[Frederik 2.|Frederik II's]] berømte ryttergeneraler indførte) ''"opkommende Maxime at jage imod sin Fjende strider mod al Erfarenhed"''. Men Kaas var i det hele en lovlig konservativ Natur, også på det administrative område en født modstander så at sige af enhver reform. Over for sine undergivne, særlig «den saakaldte gemene Mand», var han en rettænkende og velvillig foresat; derimod beskyldes han for under krigen i [[Tyskland]] at have gjort sig skyldig i slemme udsugelser over for beboerne.
Titler Samfund Historie