=== Død i Northampton ===
[[Fil:Battle_of_Northampton_1460.png|alt=Map of the battle of northampton|thumb| Anslået opstilling for York-hæren og Lancaster-hære i Northampton, 10. juli 1460]]
Fra det øjeblik, at hertugen af York og Neville-jarlerne havde forladt England, var det indlysende for regeringen, at de ville vende tilbage. Det eneste spørgsmål var hvornår. Efter en række falske alarmer i begyndelsen af 1460 gjorde de det til sidst i juni og landede i Sandwich, Kent.{{Sfn|Gillingham|2001|p=110}} De marcherede straks videre og gjorde deres indtog i London. Kongen, sammen med Buckingham og andre stormænd, var i Coventry og flyttede hoffet til [[Northampton]] efter at have hørt om jarlernes ankomst.{{Sfn|Goodman|1990|p=37}} York-hæren forlod London og marcherede mod kongen i Northampton. De blev ledsaget af den pavens legat, [[Francesco Coppini]]. Op til [[Slaget ved Northampton]] sendte jarlerne af Warwick og [[Edvard 4. af England|March]] udsendinge til at forhandle,{{Sfn|Goodman|1990|p=37}} men Buckingham, der endnu en gang var kongens hovedforhandler, {{Sfn|Hicks|2014|p=153}} og bakket op af sin svigersøn, [[John Talbot, 3. jarl af Shrewsbury|John Talbot]] og Lords [[Beaumont Beaumont, 3. viscount Beaumont|Beaumont]] og [[Thomas Percy, 1. baron Egremont|Egremont]],{{Sfn|Goodman|1990|p=37}} var ikke længere forligende.{{Sfn|Goodman|1990|p=37}} Buckingham nægtede York-udsendinges gentagne anmodninger om en [[audiens]] med Henrik{{Sfn|Gillingham|2001|p=124}} og fordømte jarlerne: "Jarlen af Warwick vil ikke komme i kongens nærværelse, og hvis han kommer, skal han dø".{{Sfn|Lewis|2015|p=80}} Buckingham fordømte biskopperne, som også havde ledsaget York-hæren og fortalte dem, at de ikke var mænd af fred, men mænd af, og at der nu ikke kunne være nogen fred med Warwick.{{Sfn|Lewis|2015|p=80}} Personligt fjendskab lige så meget som politisk dømmekraft var ansvarlig for Buckinghams holdning, som muligvis, antyder Rawcliffe, var resultatet af Warwicks tidligere huslejeunddragelse.{{Sfn|Rawcliffe|1978|p=27}} Buckinghams indflydelsesrige stemme var ledende blandt dem, der krævede et militært svar mod Warwick og March. {{Sfn|Ross|1986|p=47}} Hertugen kan også fejlagtigt have tolket York-anmodningerne om at forhandle som et tegn på svaghed,{{Sfn|Goodman|1990|p=38}} idet hans anså det kommende slag som en mulighed for at gøre regnskabet op med Warwick. Men Buckingham fejlvurderede både størrelsen af den York-hæren, som var større end kongens,{{Sfn|Goodman|1990|p=37}} og loyaliteten i Lancaster-hæren.{{Sfn|Goodman|1990|p=38}} Uanset hvilke planer Buckingham havde haft, skriver [[Carol Rawcliffe]], sluttede de "brat" på slagmarken.{{Sfn|Rawcliffe|1978|p=27}}
Historie