Ved denne tid begyndte en tungsindig stemning mere og mere at vinde magt over hans sind. Den afgørende Årsag hertil var vistnok en håbløs kærlighed, om hvis genstand der i øvrigt råder nogen uvished; efter [[Johanne Luise Heiberg|fru Heibergs]] fremstilling var hun den forgæves attråede, efter Møhls nærmeste slægts antagelse var det derimod madam Wexschall. Han fordybede sig særlig i [[Lord Byron|Byrons]] digtning, blev sygelig skeptisk, bitter og livstræt. Hans kritisk sandhedssøgende ånd led i tiltagende grad under den uundgåelige konflikt mellem de strenge ideelle krav, han stillede til sig selv og andre, og umuligheden af at få disse krav fyldestgjorte i den konkrete verden. Også som læge og universitetslærer overvældedes han, trods den største samvittighedsfuldhed, bestandig mere af en sygelig følelse af mistvivl og uformuenhed; et ham påhvilende akademisk opponenthverv gyste han nu tilbage for, skønt tidligere en øvet latinsk disputator. En formentlig krænkelse, der overgik ham under afholdelse af farmaceutisk eksamen ved eksamenskommissionens ansete medlem apoteker Jacob Møllers kritiserende optræden, synes at have bragt bægeret til at flyde over. Umiddelbart efter denne hændelse, natten til 3. november 1830, kun 3 uger efter udnævnelsen til professor, døde han pludselig – "af et apoplektisk Tilfælde" hedder det i hans ven Davids smukke nekrolog over ham i ''Maanedsskrift for Litteratur'', der ligesom den øvrige periodiske presse i de varmeste ord fremhævede hans begavelse og ædle personlige egenskaber. Ingen var dog i tvivl om, at han havde berøvet sig livet.
Personbillede_savnes Historie Organisationer Uddannelsesinstitutioner