== Karriere ==
Han var søn af [[gehejmeråd]] [[Hans Frederik Levetzau]] og fødtes 27. januar 1744 på Frydendal. Han studerede først ved [[Sorø Akademi]], siden ved [[Københavns Universitet]], hvor han immatrikuleredes [[1759]]. Allerede samme år udnævntes han til [[kammerjunker (titel)|kammerjunker]] hos dronning [[Juliane Marie af Braunschweig-Wolfenbüttel|Juliane Marie]], [[1763]] tillige til sekretær i [[Danske Kancelli]] og [[1765]] til [[auskultant]] i [[Højesteret]]. [[1766]] blev han [[assessor]] i Danske Kancelli, men gik året efter til [[Paris]] som [[attaché]] ved den derværende danske [[legation]]. [[1769]] vendte han hjem her fra og overtog sin gamle stilling som kammerjunker hos enkedronning Juliane Marie; desuden fik han samme år votum i [[Højesteret]] og udnævnelse til [[kammerherre]]. [[1771]] fik han tilladelse til at bære nøglen og [[1772]] kammerherrebestalling. I 1772 skulle han have været en af dronning [[Caroline Mathildes]] dommere, men blev ved sygdom forhindret i at møde i retten. Samme år udnævntes han til stiftamtmand i [[Bergens Stift]]. I denne stilling vandt han stor popularitet, men kaldtes allerede efter 2 års forløb der fra og udnævntes til stiftamtmand i [[Akershus Stift]]. Dette embede blev dog kilden til mange ærgrelser for Levetzau. Lige fra begyndelsen af kom han i et spændt forhold til de rige handelspatriciere i Christiania. Han tog sig nemlig meget af de oplandske bønder, der leverede træ til de store trælasthandlere i Christiania, og søgte at skaffe dem en selvstændigere stilling og bedre betalingsvilkår. Der påstodes nu, at Levetzau havde ladet sig bestikke af bønderne, og de store handlende udstedte endog et manifest, hvori de klagede over, at ildesindede mennesker havde udspredt det rygte, at de behandlede bønderne svigefuldt, og udlovede en præmie for angivelse af ophavsmanden. Levetzau, til hvem der åbenbart sigtedes, klagede til regeringen i København og fik også ordre til at tilkendegive udstederne af manifestet kongens misfornøjelse.
Personbillede_savnes Titler Samfund Historie