Men mens han var på rejse, havde en ny genre, de franske syngestykker, der var en mellemting mellem opera og lystspil ("''Comédies mêlées d’ariettes''"), fået indpas, og disse muntre, lidt sentimentale småstykker, hvor dialogen trådte i steden for recitativet, og operaarien var afløst af mindre sangnumre i en ukunstlet, udtryksfuld stil, faldt i publikums smag.<ref name="Ravn 608"/> Sarti var klog nok til at benytte sig heraf. Efter, at han i 1769 havde komponeret syngestykket "''Carlile et Fanny''" for det franske hofteater, åbnede han ved sin overtagelse af teatret på [[Kongens Nytorv]] det følgende år sæsonen med sit første danske syngestykke: "''Soliman II''", der slog godt an og oplevede en lang række forestillinger. Allerede i foråret 1771 fulgte et nyt dansk syngestykke af ham, Bredals "''Tronfølgen i Sidon''". Imidlertid gav dette sangspil, hvis musik ligeledes gjorde lykke, på grund af Bredals uheldige forsvar mod den kritik, som [[Peder Rosenstand-Goiske (dramaturg)|Peder Rosenstand-Goiske]] fremsatte i ''Den dramatiske Journal'', anledning til alvorlige teateroptøjer, der en tid lang forhindrede dets gentagelse, men det holdt sig dog på repertoiret i nogle år.<ref name="Ravn 608"/>
Musik