Ifølge ham havde protoindoeuropæerne ingen del i [[den neolitiske revolution]] men levede som [[nomader]] i [[Centralasien]]. Det datidige gængse syn handlede om jordbrugende protoindoeuropæere. Efter, at den teoretiske retning [[evolutionisme]] havde "sænket" protoindoeuropæernes kulturelle status, forvandlede Hehns bidrag dem til folk på nomadestadiet. I den europæiske, kristne og humanistiske historieskrivning havde ellers [[hunnere]], [[tatarer]], [[kosakker]] og [[mongolere]], nomadiske folk fra det indre af [[Eurasien]] kontinuerligt været diaboliserede.<ref>Arvidsson 2000, s. 278</ref> Nu skrev Hehn om protoindoeuropæerna som om de befandt sig på samme kulturelle stadium som nomadiske folk. Hehn udtrykte antipatier mod nomader. Han var [[liberal]] [[humanist]] og [[hegel]]iansk fremskridtsoptimist, som ikke så kontinuitet med det forgangne eller forankring i "den naturlige tilstand" som [[dyd]]er men som tegn på stagnation. For Hehn markerede opfindelsen af jordbruget heller ikke overgangen fra [[barbari]] til [[civilisation]]. Det gjorde i stedet havebruget. [[Italien]] var Hehns ideal. Han kontrasterede kaféernes offentlige samtaler om politik mod den reaktionære kirke.<ref>Arvidsson 2000, s. 279</ref>
Kulturhistorie