Albummet er hovedsageligt indspillet i Helmigs hjemmestudie The Annex, i [[Århus]]-forstaden [[Risskov]]. De fleste vokaler på albummet er indspillet som first takes, hvilket ifølge Helmig betyder at "pladen har en anden dynamik end mine tidligere plader, hvor jeg har repareret på lyden for at få det fuldendte."<ref name="Anker">{{Kilde nyheder|first=Søren Anker|last=Madsen|title=Homeboy Helmig|work=[[Berlingske Tidende]]|date=20. marts 1999}}</ref> I modsætning til det forrige album, ''[[Groovy Day]]'' (1996) og dens polerede [[soul]]lyd, gik Helmig denne gang efter at lave "rå indspilninger" og en "sangskriverplade".<ref name="Anker"/> Teksterne på ''Dream'' kredser om parforholdet: "Hvor svært det stadigvæk er, og hvor lidt man stadig fatter kvinder. Men også det at turde skælde sig selv ud og sige: Er du ikke blevet lige konform nok, kammerat? Jeg synes ikke nødvendigvis det med at få børn er en adgangsbillet til at blive hamrende kedelig".<ref name="Anker"/> Fire af albummets sange er skrevet i samarbejde med den amerikanske sangskriver [[Billy Mann]] ([[P!nk|Pink]], [[Ricky Martin]], [[Backstreet Boys]] m.fl.), heriblandt andensinglen "Flower Child".<ref>{{Kilde nyheder|first=Erik|last=Jensen|title=Drøm så for helvede!|work=[[Politiken]]|date=21. februar 1999}}</ref> Albummets første single, "The One and Only" er titelmelodi til [[Susanne Bier]]-filmen ''[[Den eneste ene]]''.<ref>{{Kilde nyheder|first=Søren|last=Nielsen|title=Aldrig har Thomas Helmig brugt så store personlige...|work=[[Dagbladenes Bureau]]|date=18. marts 1999}}</ref>
Musik