Kollimatorens udformning bestemmer, om kameraet skal være [[Sensitivitet og specificitet|sensitivt]] eller [[Sensitivitet og specificitet|specifikt]]. Hvis hullerne er små (kort afstand mellem septa) og lange (tyk kollimator), så skal en foton ramme meget præcist på langs af hullerne for at nå frem til den billeddannende krystal bagved. Dermed bliver afbildningen præcis (specifik optagelse), men prisen er at mange fotoner blot standses af kollimatoren og dermed ikke udnyttes til at danne billede - gammakameraet får en lav sensitivitet i betydningen lav evne til at måle fotonerne. Sensitiviteten kan øges ved at bruge større huller og/eller en mindre tyk kollimator. Dermed når flere fotoner gennem kollimatoren og frem til krystallen. Prisen er så, at billedet bliver uskarpt (lav specificitet). <ref name="Klinisk_nuklearmedicin_kap18" />
<!-- Her følger noget tekst om kollimatortyper, som er flyttet fra artiklen om nuklearmedicin, men hvor det meste var kommenteret ud. Det er det indtil videre fortsat. -->
<!-- En kollimator kan være opbygget således, at den muliggør billedoptagelse af bagvedliggende organer, forstørrelse og formindskelse. -->
<!--Her skal indsættes et billede for at lette forklaringen-->
<!--::Kollimatortyper:
:::*Parallel-hole kollimator – lader gammafotoner komme lige ind i kollimatoren, kan derfor ikke fremstille bagvedliggende organer, uden overlapning. Bruges oftest ved [[nyre]]undersøgelser og [[knogle]]skintigrafier. 
:::*Slant-hole kollimator – opbygget som parallel-hole kollimatoren, men septum er vinklet således bagvedliggende organer kan visualiseres. Bruges ved optagelser af [[hjerte]]t hvis man vil sikre ordenlig adskillelse fra [[milt]]en.
:::*Pin-hole kollimator – opbygget som en tragt, hvorved der opnås meget stor forstørrelse, åbningen i "pin-holet"  er oftest ikke mere en 2-4mm. Bruges primært ved thyreoideaskintigrafi og tårevejsskintigrafi.
Lægevidenskab