At de forhandlinger, der i sommeren førtes med den preussiske regering angående overførslen af danske tropper fra [[Nordtyskland]] til [[Sjælland]], trak i langdrag og nær var strandede, kan ikke regnes Meyer til last. Han beklædte både ved denne lejlighed og i de senere krigsår med Samvittighedsfuldhed og dygtighed sin post, som ingenlunde altid hørte til de lette. Thi, som [[Frederik Vilhelm 1. af Preussen|Frederik Vilhelm I]] ret kynisk ytrede til Meyer, efter datidens politiske grundsætninger gjaldt det blot om på bedst mulige måde at bjerge til sig selv. I øvrigt fik Meyer ved flere lejligheder beviser på, at den preussiske konge satte pris på ham, og efter [[Freden på Frederiksborg|freden]] modtog han 1721 fra sin egen konge både [[Adel i Danmark|adelsbrev]] og [[Dannebrogordenen]]. 16. november samme år afgik han uventet ved døden efter få dages sygeleje.
Historie