Den traditionelle nordiske religion fremtræder generelt som relativt tolerant over for fremmede religioner. Den var [[polyteisme|polyteistisk]], og der var derfor ofte plads til en ny guddom. I de samtidige kilder fremstilles nordboerne gerne som pragmatiske i forhold til religion, og de lod sig gerne døbe og primsigne i den kristne tro, hvis det gav dem en fordel. Det betød imidlertid ikke, at religion ikke havde reel betydning for datidens mennesker. Religionsudøvelse er bekræftelse af et fællesskab og derfor et vigtigt socialt bindemiddel. Først sent i perioden – længe efter at et flertal af befolkningen regnede sig som kristne – vandt den katolske kirke så meget magt i Danmark, at både den nordiske religion og ortodoks kristendom<ref>{{cite web |url=https://www.academia.edu/25910925/Christianity_on_the_move_the_role_of_the_Varangians_in_Rus_and_Scandinavia_in_Fedir_Androshchuk_Jonathan_Shepard_and_Monica_White_eds_Byzantium_and_the_Viking_World_Acta_Universitatis_Upsaliensis_Studia_Byzantina_Upsaliensia_16_Uppsala_2016_409-40 |title=Christianity on the move: the role of the Varangians in Rus and Scandinavia, in Fedir Androshchuk, Jonathan Shepard and Monica White (eds), ''Byzantium and the Viking World'' (Acta Universitatis Upsaliensis Studia Byzantina Upsaliensia 16) Uppsala, 2016, ss. 409-40 |website=academia.edu |author=John H Lind}}</ref> blev ulovliggjort og opfattet som en ondsindet modsætning til den officielle religion.
Religion Historie Kultur