Da kejser [[Constans]] ikke kunne vinde dem med det gode, forfulgte han endnu voldsommere end faderen. Den donatistiske bevægelse mundede ud i en socialrevolutionær bevægelse. Utilfredse bønder sluttede sig til; de drog om og prædikede frihed og broderskab, ødelagde kirkerne og mishandlede de katolske præster og de højtstående personer; de kaldtes ''circumcellioner'', omflakkende landarbejdere (eller ''agonistikere'' : Kristi stridsmænd; eller ''campitæ'', af campus, mark).
 
Staten tiltvang sig ro med våbenmagt i [[345]], men det kirkelige skisma varede ved. [[Kirkefader]]en [[Augustin]]us skrev imod donatisterne og afholdt i [[411]] en offentlig samtale med dem, i hvilken den kejserlige kommissær erklærede dem for overvundne. Derefter søgte man at tvinge dem tilbage til [[Den romersk-katolske kirke|den katolske kirke]]; men de flygtede ud i bjergene, hvor de opholdt sig, indtil den nordafrikanske kirke lagdes øde af [[vandaler]] og [[araber (person)|arabere]].
Filosofi Religion Kultur Organisationer