Efter stiftelsen af det nordtyske forbund falder Preussens historie i alt væsentligt sammen med Tysklands. Hvad Preussens indre forhold efter 1866 angik, var samarbejdet mellem regering og landdag frit for konstitutionelle konflikter, efter at andet kammer med de store resultater for øje, den ny hærordning havde bragt Preussen af krigen mod Østrig, havde bøjet sig og vedtaget de ikke bevilgede udgiftsposter som efterbevilling, mens regeringen på sin side erkendte, at dens optræden i konfliktårene (1862—66) ikke havde været regelmæssig, hvor efter en almindelig amnesti dannede afslutningen på den langvarige strid. Fra nu af støttede Bismarck sig dels til de konservative, dels til de nationalliberale, ja, fra 1872 til disse sidste og de mere yderliggående venstrepartier, mens de konservative — under påvirkning af rigspolitikken — først blev enerådende i statsministeriet 1879 og dermed var blevet Bismarcks faste støtte med vekslende tilslutning fra de nationalliberale og centrum. Af indgribende reformer kan nævnes forbedringer og betydelige udvidelser på undervisningsvæsenets område, 1874 og følgende år en synodalforfatning for den evangeliske kirke i Preussen, fra 1873 en ny liberal kreds- og provinsordning, oprettelsen af forvaltningsretter og samfærdselsmidlernes kraftige udvikling. Desuden virkede det for hele Tyskland fælles lovgivningsarbejde på rigsdagen tilbage på Preussen, der blev fri for forældede levninger fra feudaltiden. Det katolske centrumsparti, som blev betydelig forstærket ved valgene i november 1870, blev regeringens heftige modstander, efter at Bismarck 1871 havde begyndt den såkaldte kulturkamp, idet han over for den ultramontane katolske gejstlighed i Preussens katolske provinser ville hævde statens overhøjhed over de kirkelige myndigheder. Præsterne mistede tilsynet med skolerne, der stilledes under verdslige inspektører, de gejstlige ordener måtte ikke give sig af med undervisning, ved de såkaldte majlove (1873) indskrænkedes biskoppernes myndighed, og præsternes uddannelse og ansættelse skulle ske under statskontrol; borgerligt ægteskab indførtes, menighederne fik i visse tilfælde ret til at vælge præster, og valgte menighedsråd skulle styre kirkegodset. De genstridige biskopper og præster suspenderedes fra deres embeder. Men efter 1875, da centrum styrkedes ved valgene lige som det konservative parti, og da Bismarck blandt andet af hensyn til sin økonomiske rigspolitik ønskede disse partiers hjælp, fandt en forsoning med centrum sted, og fra 1882 blev kirkelovene hævede een for een og de afsatte biskopper og præster genindsatte i deres embeder. Kulturkampen var afsluttet, da kejser Vilhelm 1. døde (8. marts 1888).
Filosofi Historie Foreninger Organisationer