Afzelius blev [[student]] [[1867]], [[cand. jur.]] [[1873]], [[1877]] [[docent]] og [[Dr. jur.]], [[1879]] [[ekstraordinær]] [[professor]] ved [[Uppsala Universitet]], [[1886]] [[revisionssekretær]], [[1887]] medlem af "Nya lagberedningen" og "Förstärkta lagberedningen", [[1891]] [[högsta domstolen|højesteret]]s[[assessor]], [[1902]]-[[1909]] formand for "Lagberedningen", i hvilken betydningsfulde stilling Afzelius som [[Lov (jura)|lov]][[forfatter]] på en måde har fortsat sin morfars
gerning, [[1910]] præsident for [[Svea hovrätt|Svea Hofret]], [[1897]]-[[1903]] og på ny [[1904]] medlem af – [[1912]] formand for – [[Sveriges Riksdag|Rigsdagens]] [[Førstekammer]], hvor der i stærk grad blev lagt beslag på hans fremragende juridiske begavelse og arbejdskraft – Afzelius var blandt andet medlem af de forskellige rigsdagsudvalg under begivenhederne [[1905]] – 1905 medlem af [[den permanente voldgiftsdomstol]] i [[Haag]], 1909 af voldgiftsdomstolen i [[renbeite]]sagen.
Universiteter Undervisning