Albert fik i [[1204]] [[Grevskabet Holsten|Holsten]] ([[Nordalbingien]]) som [[len]] af Valdemar Sejr, og han deltog på dennes side i kampene med de tyske fyrster. I [[1217]]-[[1218]] var han med på et [[korstog]] til [[Livland]]. Da Valdemar og hans søn blev taget til fange af grev [[Henrik af Schwerin]] under en jagt på Lyø i [[1223]], blev Albert kongens statholder, og i den egenskab forsøgte han at forsvare Danmarks nordtyske besiddelser mod en alliance af tyske fyrster og var samtidig leder af forhandlingerne om kongens frigivelse.<ref name="Salm 422">[[Kristian Erslev|Erslev, Kr., Professor]]: [https://runeberg.org/salmonsen/2/1/0443.html Albert, Greve af Orlamünde] i ''[[Salmonsens Konversationsleksikon]]'', 2. udgave, bind I (1915), s. 422</ref> Da grev [[Adolf 4. af Holsten|Adolf 4.]] trængte ind i sit fædrene arveland, Holsten, mødte Adolf ham ved [[slaget ved Mölln|Mölln]] i januar 1225 men blev da selv taget til fange.<ref name="Salm 422"/> Han fik først sin frihed efter [[Slaget ved Bornhøved]] og for at genvinde sin frihed, måtte han i 1227 afstå lenet [[Kreis Herzogtum Lauenburg|Lauenburg]]. Til gengæld forlenede Valdemar Sejr ham i [[1229]] med [[Als]].<ref name="Salm 422"/> Albert vendte hjem til sin hjemstavn, Orlamünde, i [[1227]]. Han døde barnløs i 1245, og det blev derfor hans broder, [[Herman II. af Weimar-Orlamünde|Herman 2.]], der arvede hans tyske besiddelser. Als faldt derimod tilbage til den danske krone.<ref>Skiftebrev mellem Valdemar Sejrs sønner om gods paa Als. 1245. Trykt & oversat i: Erslev, Kr, Danmarks Riges Historie, den senere Middelalder (1906) s. 23</ref>
Personbillede_savnes Historie