Med [[oliekrisen]] i 1973 fulgte en politisk krise i vesten, og det førte også til et idepolitisk opbrud.<ref>Jensen mfl. (red.) (2006), s. 2180ff.</ref> [[John Rawls]] kom med sit politisk-filosofiske hovedværk [[En teori om retfærdighed]] i 1971 på mange måder til at sætte dagsordenen for de liberale idéers renæssance og fornyelse i politik, ret og økonomi. Værket kan betragtes som en art filosofisk [[Sokrates' forsvarstale|apologi]] over efterkrigstidens samfundsmæssige udvikling. Rawls søgte indenfor en liberal filosofisk horisont at retfærdiggøre de forestillinger, der lå bag ikke mindst den amerikanske udvikling af velfærdsstaten fra 1930'ernes [[New Deal]] og frem. Rawls' teori er grundlæggende liberal med dens vægt på individets frihed og hvert enkelt menneskes ret til at leve sit eget liv i henhold til sine egne værdier og forestillingen om det gode liv, og at staten skal forholde sig neutralt og tolerant. Den er imidlertid samtidig udpræget [[egalitarisme|egalitaristisk]] og udgør derfor en venstreliberal position i modsætning til den anden form for filosofisk neoliberalisme, der voksede frem i 1970'ernes USA, bl.a. repræsenteret ved Rawls' kollega på [[Harvard University]] [[Robert Nozick]], der repræsenterer et neoliberalt "nyt højre" eller [[libertarianisme|libertariansk]] konservatisme.<ref>Jensen mfl. (red.) (2006), s. 2188.</ref> I 1974 udgav Nozick bogen ''Anarchy, State and Utopia'', der ligesom Rawls' værk fik stor intellektuel og politisk resonans, såvel i USA som i liberale kredse i Europa. Nozicks liberalisme er funderet i et [[negativ frihed|negativt bestemt frihedsbegreb]], og han forfægtede idéen om en [[minimalstat]], hvor statens opgaver er indskrænket til et absolut minimum (dvs. [[minarkisme]]). Hans bog leverede et rets- og moralfilosofisk grundlag for den liberalistiske kritik af velfærdsstaten. Nozicks politisk-filosofiske kritik var en pendant til Hayeks og den såkaldte [[Chicagoskole]]s økonomiske neoliberalisme, repræsenteret bl.a. ved Nobelprismodtagerne [[Milton Friedman]], [[Gary Becker]] og [[George Stigler]]. Nozick er somme tider, men med urette, blevet slået i hartkorn med den gruppe af ultraliberalister, der omtales [[anarkokapitalisme|anarkokapitalister]], for hvem grænsen mellem velfærdsstaten og den totalitære stat var udvisket.<ref>Jensen mfl. (red.) (2006), s. 2189.</ref>
Filosofi