== Historie ==
[[Fil:843-870 Europe.jpg|thumb|Europa 843-870.]]
[[Karl den Store]]s rige var sammensat af for uensartede bestanddele til, at det i længden kunne holdes samlet under en hersker, og allerede under hans søn og efterfølger, [[Ludvig den Fromme]], viste der sig tegn på en begyndende opløsning, og katastrofen indtraf da også kort efter hans død, idet hans tre sønner ved [[Traktaten i Verdun|Forliget i Verdun (843)]] delte riget, hvorved den næstældste af brødrene, Ludvig 1. ([[Ludvig den Tyske]]) fik alt land øst for [[Rhinen]], hvortil 870 lagdes egnene mellem Rhinen, [[Maas]] og [[Schelde]]. Ludvig 1. blev således som konge over Østfranken hersker over et folk, der i eet og alt følte sig som tysk i modsætning til de romansktalende vestfranker, og han evnede nogenlunde at opretholde freden i det nye rige udadtil og indadtil. Men efter hans død i 876 var freden forbi, idet riget splittedes mellem hans tre sønner, [[Karloman 2. af Frankrig|Karloman]], [[Ludvig den Yngre]] og [[Karl den Tykke]]. Vel arvede den sidste sine brødres andele ved deres død i henholdsvis 880 og 882, og blev valgt til fransk konge samt opnåede at blive kronet som romersk kejser, men han formåede dog ikke at beskytte riget mod normannernes og slavernes plyndringer, der navnlig gik ud over sakserne. Følgen heraf var, at disse besluttede at hjælpe sig selv og atter valgte en hertug for at få en fører i kampen mod de farlige fjender, og de andre stammer fulgte eksemplet. [[Arnulf af Kärnten]], en uægte søn af den ovenfor nævnte Karloman, blev valgt til konge i stedet for Karl den Tykke, der på rigsdagen i [[Tribur]] i 887 blev afsat fra sin værdighed som tysk konge. Arnulf tilføjede normannerne et afgørende nederlag ved [[Löwen]] i 891, trængte venderne ved Elben tilbage og tilintetgjorde det slaviske rige i [[Mähren]].<ref name="Salm 69"/>
Filosofi Samfund Historie Kultur Tidligere_riger,_stater,_protektorater,_kolonier_og_lande Foreninger Organisationer Civilisationer