I det 17. århundrede e.Kr. udviklede de franske [[Port-Royal grammatik]]ere ideen om, at alle sprogs grammatik var en refleksion af universelle grundlæggende tanker, og at grammatik derfor var universelt. I det 18. århundrede udløste den første brug af den [[komparative metode]] af den britiske [[filolog]] og oldindienekspert [[William Jones (filolog)|William Jones]] fremkomsten af [[komparativ lingvistik]].<ref>{{harvnb|Bloomfield|1914|p=310}}</ref> Det videnskabelige sprogstudium blev af [[Wilhelm von Humboldt]] bredt ud fra indoeuropæisk til sprog mere generelt. Tidligt i det 20. århundrede introducerede [[Ferdinand de Saussure]] ideen om sprog som et statisk system af forbundne enheder defineret gennem hinandens modsætninger.<ref name="Saussure"/>
Ved at introducere et skel mellem [[synkron og diakron]] sproganalyse lagde han fundamentet for den moderne lingvistik. Saussure introducerede også flere grundlæggende dimensioner af lingvistisk analyse, som stadig er fundamentale indenfor mange moderne lingvistiske teorier som skelnen mellem [[syntagmatisk analyse|syntagme]] og [[paradigmatisk analyse|paradigme]], og skelnen mellem [[langue og parole]], der skelner mellem sprog som et abstrakt system (''langue'') og sprog som en konkret manifestation af dette system (''parole'').<ref>{{harvcoltxt|Clarke|1990|pages=143–44}}</ref>
Sprog