;Semitisk sprogområde
[[Fil:Phoenician-Greek.jpg|thumb|200px|Tosproget inskription på [[Fønikiske alfabet|fønikisk]] og [[Græsk (sprog)|græsk]] fra Malta. Fra en bog trykt 1772; første korrekte læsning af [[Francisco Perez Bayer]], 1722.]]
En meget væsentlig udvidelse af sit område fik epigrafik i 18.&nbsp;århundrede, da abbed [[Jean-Jacques Barthélemy|Barthélemy]] dechifrerede de [[Fønikiske alfabet|fønikiske]] indskrifter, hvoraf man dengang kun kendte meget få. Herved åbnedes en ny mark for epigrafik, der snart skulle vise sig yderst rig og frugtbar, nemlig det [[Semitiske sprog|semitiske]] område. Efterhånden har dette udviklet sig til alle sider. Dels har man siden fundet mange flere fønikiske indskrifter, særlig i Nordafrika, de såkaldte puniske og nypuniske indskrifter, dels har man fundet flere [[hebraisk]]e indskrifter, ikke blot fra en senere tid, men også fra selve den israelitiske kongeperiode (således Siloah-indskriften, omtrent 710 f. kr.), ja endog en moabitisk indskrift (Mesas støtte). Medens alle disse indskrifter er affattede på fønikisk og hebraisk ([[Kana'an|Kanaans]] tunge), er andre, endnu langt talrigere indskrifter affattede i sprog, som tilhører en anden gren af den semitiske sprogæt, nemlig den [[aramæisk]]e gren.
Sprogforskning Historie