Gskell blev [[student]] [[1869]], og studerede fysiologi hos [[Michael Foster|Foster]], men brød af og studerede fra [[1872]] [[klinisk medicin]] ved [[University College Hospital]], opgav også dette og rejste på Fosters råd til [[Leipzig]] (1874) for at studere under [[Carl Ludwig|Ludwig]]. Ved hans arbejde der med [[innervation]]en af den tværstribede [[muskulatur]] fik studiet af [[hjertesygdom]]mene en fysiologisk basis, der først ret udnyttedes i begyndelsen av [[20. århundrede]]. I [[Cambridge]], hvor han blev [[Dr. med.]] [[1878]], [[privatdocent]] [[1880]] og [[ansat]] som [[universitetslærer]] [[1883]], udførte han fra [[1875]] en række undersøgelser over [[Blodkar|karrenes]] innervation og påviste [[1877]], at irritation af visse muskelnerver altid gav [[dilatation]] af karrene, selv om musklen var lammet ved [[kurare]]. En anden række forsøg viste, hvorledes [[arterie]]rne og hjertet forholdt sig, når blodets reaktion forandredes. Tonus forøgedes ved tilsætning af [[alkali]] til blodet, men tog af ved [[syre]]tilsætning. Forsøget viste, at der, foruden kontrollen fra [[nervesystem]]ets side, også var en kemisk kontrol af kredsløbet i hvert enkelt organ og hver enkelt slags væv, svarende til stofskifteprodukterne. Kontraktion af en muskel giver således blodtilstrømning, da syre frigøres ved den. Dette førte Gaskell ind på at undersøge grundene til hjertets slag og dets innervation, og han viste [[1881]], at hjertekontraktionerne er af muskulær oprindelse (''Gaskells teori''). Alle disse undersøgelser udkom tillige med andre over acceleratorfibrene i nedre ''vagus'' og deres forbindelse med ''sympathicus'', og over "hjerteblok", i ''The Contraction of the Cardiac Muscle'' ([[Edward Albert Sharpey-Schafer|Schäfers]] ''Physiology'', 1900), og gav anledning til ''The Croonian lecture'' 1881 (om hjertets rytme) og til, at han indvalgtes i [[Royal Society]], hvis [[medalje]] han fik [[1889]].
Historie Kultur Videnskab Organisationer Videnskabelige_og_historiske_institutioner