Han begyndte at skrive sig som ''D.Foe'', så ''De Foe'' og i løbet af et år som ''Daniel De Foe''. Endelig debuterede han som ''Daniel Defoe''  i [[1702]] med ''The Shortest Way With Dissenters''. Efter kongens død havde de reaktionære "high fliers" (på grund af deres højtflyvende principper) forlangt, at [[Dissenters|dissenter]] ikke mere kunne få offentlige stillinger. I sin [[pamflet]] foreslog Defoe ironisk, at de skulle deporteres eller hænges. Mange læste pamfletten bogstaveligt; en reaktionær [[præst]] udtalte, at han satte den lige så højt som [[Bibelen]]. Det sivede ud, at pamfletten var ren [[satire]]. Nu udstedte [[Parlamentet]] en arrestordre på Defoe for ærekrænkelse af de reaktionære ved at fremstille dem som blodtørstige vildmænd. Defoe gik atter i dækning, men måtte til slut melde sig og blev i juli [[1703]] dømt til tre dage i [[gabestok]] og [[forvaring]]. Han var imidlertid blevet enormt populær, og folk stimlede til gabestokken for at kaste blomster på ham og råbe "Good old Dan!" Han fik et år i [[Newgate fængsel|Newgate]]-fængslet og begyndte der sin første [[avis]]. Han skrev også smædevisen ''Hymn To The Pillory'' i 1703. Dronning [[Anne af England]] løslod ham efter et halvt år, fordi han aftalte med finansminister [[Robert Harley]] at tjene den siddende [[Tory]]-regering ved at opbygge en hær af [[spion]]er. Med i aftalen var muligvis tidsskriftet ''The Review'' fra [[1704]]. Defoe skrev om politiske, økonomiske, religiøse og kulturelle emner i alle tidsskriftets ni år. Det fik stor betydning for moderne avisers udvikling med leder og [[essay]]/[[kronik]] som kilde til folkeoplysning. ''The Review'' var den første avis, der ikke kun indeholdt nyheder, men også kommentarer, og det berettiger til at kalde Defoe "den første [[journalist]]".
Journalistik