Den store franske revolution vakte naturligvis de tyske fyrsters afsky, men hilstes af mange i folket med bifald. [[Frederik Vilhelm 2. af Preussen]] var ivrig for som de monarkiske interessers forkæmper at bringe [[Ludvig 16.]] hjælp, men den forsigtige Leopold fik ham ved en sammenkomst i [[Pillnitz]] den 27. august 1791 til at se tiden an. Vel sluttede de to magter et forbund den 7. februar 1792, tre uger før Leopold 1.s død den 1. marts samme år, men krigen udbrød først, efter at det girondinske ministerium i Frankrig den [[30. marts]] samme år havde ladet Ludvig 16., meget mod hans vilje, sende det tyske rige en krigserklæring, hvorpå Leopold 2.s søn og efterfølger, [[Frans 2. (Tysk-romerske rige)|Frants 2.]], lod østrigske tropper rette et angreb mod Frankrigs nordgrænse, mens preusserne gik over østgrænsen. Felttoget 1792 blev dog højst uheldigt for de allierede, idet preusserne efter [[kanonaden ved Valmy]] den [[20. september]] blev nødt til at rømme [[Champagne]], mens østrigerne blev slagne ved [[Jemappes]] den [[6. november]], hvorpå en fransk hær under [[Custine]] besatte den højre Rhin-bred, og skønt de 1793, efter at den første koalition mod Frankrig var dannet, havde bedre held med sig, optoges deres opmærksomhed det følgende år så stærkt af forholdene i Polen, at franskmændene atter havde fremgang, og 1795 trak Preussen, hvis finanser var hårdt medtagne, sig ud af krigen, idet det sammen med flere nordtyske fyrster sluttede [[fred i Basel]] den [[5. april]], hvorved Preussens og fyrsternes besiddelser vest for Rhinen tilfaldt Frankrig, mod at der skulle gives erstatning for det afståede land i andre territorier ved den almindelige fredsslutning og tillige den del af riget, der lå nord for en vedtagen [[demarkationslinje]], erklæredes for neutral. Østrig og de sydtyske stater fortsatte krigen ved Rhinen med held, idet de franske generaler [[Jourdan]] og [[Moreau]] 1795 og 1796 blev tvungne til tilbagetog, men ved [[Napoleon]]s sejre i Italien 1796—1797 med påfølgende [[indmarch i Tirol]] nødtes Østrig til [[våbenstilstanden i Leoben]] den [[18. april]] [[1797]], der blev forløber for [[freden i Campo Formio]] den [[17. oktober]] samme år, ved hvilken Frankrig fik hele den venstre Rhin-bred, mod at de derved skadelidte fyrster skulle have erstatning i selve riget. Erstatningskravene skulle afgøres på en kongres i Rastatt, men forhandlingerne herom, der åbnedes den [[9. december]] [[1797]], trak i langdrag og fik en brat afslutning den [[28. april]] [[1799]], efter at Østrig havde tiltrådt [[den anden koalition mod Frankrig]], til hvilken også den sydlige del af riget sluttede sig, mens den nordlige forblev neutral.<ref name="Salm 83"/>
Filosofi Samfund Historie Kultur Tidligere_riger,_stater,_protektorater,_kolonier_og_lande Foreninger Organisationer Civilisationer