[[Johan af Hoya]]s styrke formåede ikke at indtage Halmstad og rykkede derfor sydover mod Helsingborg med den svenske hær efter sig. Også den skånelandske styrke, som var marcheret mod [[Væ]], rykkede mod Helsingborg. Johan af Hoyas borgerhær, som blev ledet af [[Markus Meyer]] og Jørgen Kock, tog kontakt med lensherren, Tyge Krabbe, for at forsikre sig om dennes loyalitet og at de kunne regne med støtte fra slottets kanoner. Da de anså sig tilfredse med svaret, at Krabbe stod "på de forbundnes side", tog de opstilling uden for slottets mure i afventen på den svensk støttede adelshær.<ref>Ljungfors, s. 24–25</ref> Da adelshæren nærmede sig slottet om morgenen den 13. januar åbnede slottets kanoner ild, men salverne slog ned midt blandt borgerhæren, idet Krabbe i hemmelighed havde allieret sig med sine adelsfrænder.<ref name="lju25">Ljungfors, s. 25</ref> Dette førte til stor panik i borgerhæren, som snart grundigt kunne besejres. Jørgen Kock formåede dog at redde sig fra nedslagtningen ved at sejle over sundet i en robåd.<ref name="lju25" /><ref name="joh120" /> Tyge Krabbe overlod slottet til svenskerne, som satte ild på Helsingborg og lagde byen i aske.<ref name="Sal 109"/> Med undtagelse af Malmø, der forsvaredes af Jørgen Kock, Landskrone og Varberg, hvor den lybske anfører Marcus Mejer ved hjælp af grevetro lejeknægte var blevet herre<ref name="joh121" />, var de skånske områder nu atter underlagte Danmarks konge. Til gengæld for den skånske adels frafald lod de to grever foretage en formelig adelsjagt på Sjælland og Fyn: borgene gik op i luer, og en mængde adelsmænd førtes som fanger til Mecklenburg.<ref name="Sal 109"/>
Historie