Sveriges befolkning var altovervejende bosat på landet. I 1570-erne udgjorde bybefolkningen blot 3%, i 1610-erne 4% og i 1720-erne 10%<ref>Lilja, s. 214</ref> (til sammenligning: i Danmark ca. 20% eller en dobbelt så stor andel<ref>Degn, s. 9</ref>). Den svenske regering tog flere tiltag for at fremme byudviklingen, blandt andet ved at tildele nye steder stadsrettigheder, omend med såre beskedent resultat.<ref>Ericsson, s. 103-106</ref> Når resultaterne trods alt blev så beskedne, skyldes det fortrinsvis visse træk ved rigets økonomiske politik:
# vareudvekslingen mellem land og by svækkedes af den [[accise]] (svensk: ''lilla tullen''), som blev opkrævet, når varerne blev ført til torvs i byen;
# de såkaldte "''[[uppstad|uppstäder]]''" var afskåret fra udenrigshandel;
# gennem den såkaldte "''[[bottniska handelstvånget]]''" var det forbudt byerne nord for [[Stockholm]] og [[Åbo]] at sejle syd for disse byer og at modtage udlandske skibe i deres havne;
# overhovedet blev Stockholm som rigets hovedstad favoriseret på enhver måde.<ref>Ericsson, s. 101f</ref>
Kultur