Barnemord er registreret i Romerriget og kan have været udbredt. Flere årsager er mulige. Måske en præference for drengebørn, manglende resurser til at opfostre børn og begrænset tilgang til prævention.<ref name=":5">{{cite web|url=http://news.discovery.com/history/archaeology/infanticide-roman-empire-110505.htm|title=Infanticide Common in Roman Empire|work=DNews|access-date= 2. oktober 2015|archive-date=26. oktober 2015|archive-url=https://web.archive.org/web/20151026111743/http://news.discovery.com/history/archaeology/infanticide-roman-empire-110505.htm|url-status=dead}}</ref>
=== Kvinder i romersk lov ===
Fribårne romerske kvinder blev betragtet som borgere i hele republikken og imperiet, men kunne hverken stemme, have politiske embeder eller tjene i militæret. En mors borgerstatus blev afgjort af hendes børns, som angivet ved udtrykket ''ex duobus civibus Romanis natos'' ("børn født af to romerske borgere").<ref>The ''civis'' ("citizen") stands in explicit contrast to a ''[[Peregrinus (Roman)|peregrina]]'', a foreign or non-Roman woman: [[A.N. Sherwin-White]], ''Roman Citizenship'' (Oxford University Press, 1979), side 211 og 268; Frier and McGinn, ''A Casebook on Roman Family Law'', side 31–32, 457, ''et passim''. In the form of legal marriage called ''conubium,'' the father's legal status determined the child's, but ''conubium'' required that both spouses be free citizens. A soldier, for instance, was banned from marrying while in service, but if he formed a long-term union with a local woman while stationed in the provinces, he could marry her legally after he was discharged, and any children they had would be considered the offspring of citizens—in effect granting the woman retroactive citizenship. The ban was in place from the time of Augustus until it was rescinded by [[Septimius Severus]] in 197 AD. See Sara Elise Phang, ''The Marriage of Roman Soldiers (13 B.C.–A.D. 235): Law and Family in the Imperial Army'' (Brill, 2001), side 2, og Pat Southern i ''The Roman Army: A Social and Institutional History'' (Oxford University Press, 2006), side 144.</ref> En romersk kvinde beholdt sit eget familienavn (''nomen'') for livet. Børn tog for det meste farens navn, men i den kejserlige periode, tog kvinder undertiden deres mors navn.<ref>Beryl Rawson, "The Roman Family," in ''The Family in Ancient Rome: New Perspectives'' (Cornell University Press, 1986), side 18.</ref>[[Fil:Bronze_young_girl_reading_CdM_Paris.jpg|thumb|300x300px|Bronzestatuette fra det 1. århundrede e.Kr. af en ung kvinde som læser.]]Den arkaiske form for ''manus'' (ægteskab), hvor kvinden havde været underlagt sin mands autoritet blev stort set opgivet under den kejserlige æra, og en gift kvinde beholdte ejerskabet af enhver ejendom, som hun bragte ind i ægteskabet. Teknisk forblev hun under sin fars juridiske myndighed, selv om hun flyttede ind i sin mands hjem, men ved sin fars død blev hun lovligt [[Emancipation|emanciperet]] (ligestillet).<ref>Frier and McGinn, ''A Casebook on Roman Family Law'', side 19–20.</ref> Dette arrangement var en af de faktorer i graden af uafhængigheden, som romerske kvinder havde haft i forhold til de mange andre gamle kulturer og op til den moderne tid.<ref>[[Eva Cantarella]], ''Pandora's Daughters: The Role and Status of Women in Greek and Roman Antiquity'' (Johns Hopkins University Press, 1987), side 140–141; J.P. Sullivan, "Martial's Sexual Attitudes," ''Philologus'' 123 (1979), side 296, specifically on sexual freedom.</ref> Selvom hun hørte under sin far i juridiske spørgsmål, var hun fri for hans direkte kontrol i sit daglige liv,<ref>Rawson, "The Roman Family," side 15.</ref> og hendes mand havde ingen juridisk magt over hende.<ref>Frier and McGinn, ''A Casebook on Roman Family Law'', side 19–20, 22.</ref> Selvom der kunne være stolthed forbundet med at være en "en mands kvinde" (''univira''), som kun havde giftet sig en gang, var der kun lidt stigmatisering knyttet til skilsmisse, eller sågar en hurtig indgåelse af nyt ægteskab efter tabet af en ægtemand igennem død eller skilsmisse.<ref>Susan Treggiari, ''Roman Marriage: ''Iusti Coniuges'' from the Time of Cicero to the Time of Ulpian'' (Oxford University Press, 1991), side 258–259, 500–502 ''et passim''.</ref>
Filosofi Historie Kultur Tidligere_riger,_stater,_protektorater,_kolonier_og_lande Foreninger Organisationer