I den indre styrelse udvirkede han 1888 en udvidelse af valgretten til provins- og kommunalråd, dog uden at ville gå over til almindelig valgret, og 1890 en lov om forvaltning af de milde stiftelser med udelukkelse af præsterne. I januar 1891 måtte han fratræde, fordi han ikke ville indskrænke forsvarsudgifterne, men tværtimod forlangte nye skatter; men de voksende finansielle vanskeligheder bragte december 1893 på ny Crispi til magten som leder af et blandingsministerium, og han styrede nu med stor kraft og med en hensynsløshed, der mindede om den gamle revolutionsmand. De oprørske bevægelser på Sicilien blev undertrykt med blodig strenghed og talløse straffedomme; arbejderforeningerne opløstes, og for at opnå ligevægt i statshusholdningen vedtoges dels radikale skatteforslag, dels store indskrænkninger i embedspersonalet. Selvfølgelig vaktes derved stor modstand imod ham, og den skærpedes, da der 1894 rejstes klage over, at han havde været indviklet i den fallerede ''Banca Romana''s affærer og havde modtaget store pengesummer derfra (anvendt i politisk øjemed). Han forstod dog at afværge stormen og skaffede sig endog ved valgene 1895 et stort flertal i Deputeretkamret.
Politik Historie