Inden slaget var ridderne plaget af interne uenigheder. For eksempel nægtede danskerne fra Estland til at opgive deres tunge heste, som ikke var velegnet til kamp i et sumpet terræn<ref name=edvardas5/>. Da kampen startede, forlod de lokale kurlændere riddere, fordi ridderne ikke ville befri de kurlændere, der var fanger i den žemaitijanske lejr<ref name=urban/>. [[Peter von Dusburg]] hævdede endda, at kurlænderne angreb ridderne bagfra<ref name=lii/>. Estere og andre lokale fodfolk fulgte snart kurlændernes eksempel og forlod ridderne. Efter dette forræderi var ridderne omringet, og de led store tab. Omkring 150 af de to ordeners riddere omkom sammen med hundredvis af verdslige riddere og soldater af lavere rang<ref name=urban/>.
Historie