==Kendetegn 3, kapitalismen som skylddannende kultus==
Det tredje kendetegn behandler den religiøse kapitalisme som skylddannende kultus.<ref group="note">Tysk: "... verschuldeten Kultus"</ref> Det drejer sig ikke længere om [[forsoning]], men om bagatelisering (ty. 'Verharmlosung') og universalisering af skyld. I kapitalismens økonomiske skyldslogik er skyldsættelse en  væsentlig og sågar en nødvendig del af systemet, for eksempel [[kredit]]tagning. Den i den hedenske forestilling medfødte 'naturlige skyld' er ugyldiggjort,<ref group="note">Wolfgang Palaver betoner i sin artikel forskellen mellem hedensk og kristen skyldsopfattelse: "... Auf einer tieferen Ebene unterscheidet Benjamin aber mit diesem Merkmal den modernen Kapitalismus von archaischen und traditionellen Gesellschaften. Dabei darf der hier von Benjamin verwendete Schuldbegriff nicht vorschnell mit dem biblischen oder christlichen Schuldbegriff identifiziert werden. Hier geht es nicht um eine "sittliche Schuld" (Benjamin VI, 56; vgl. I, 138f), sondern um die heidnische Vorstellung von einer "natürlichen Schuld", nach der das Leben an sich bereits schuldbeladen sei. Goethe hat dieses heidnische Schuldverständnis in seinem Roman Wilhelm Meisters Lehrjahre im Lied des Harfners zum Ausdruck gebracht. ..." ([http://www.uibk.ac.at/theol/leseraum/texte/283.html#ch5 Punkt 3 'Der Kapitalismus als verschuldender Kultus'] </ref> og hele verden gjort skyldig, med håbet om senere frelse eller udfrielse.  Egoistiske egenskaber og laster som nid, havesyge og stolthed skal ikke længere forsones, men tjene til kapitalismens fremdrift og funktion. Skyldsbevidstheden er indoptaget eller accepteret og bragt i anvendelse til at muliggøre en nærmest uindskrænket kappestrid i den private sektor.<ref group="note">Tysk: "Das Schuldbewusstsein würde genommen und ermögliche einen nahezu uneingeschränkten Wettbewerb in der freien Wirtschaft".</ref>
Kultur