I dialogen ''Kriton'' kom vennen Kriton en morgen til fængslet med dårlige nyheder. Skibet fra Delos havde pga. dårlige vindforhold landsat folk på et næs ikke langt fra Athen, så skibet kom til anløbe byen samme dag, og dermed måtte Sokrates dø "''i morgen''". Hele natten havde Kriton ligget vågen og spekuleret, og med en desperat flugtplan i hovedet snublede han gennem nattemørke gyder til Sokrates' fængsel, hvor vogteren slap ham ind. Kriton var velstående og havde tilbudt sig at [[kaution]]ere for at Sokrates ikke stak af i ventetiden, mens skibet var undervejs til Delos. Kriton kunne også betale en [[bestikkelse]] til vogteren for at lade Sokrates gå. Imidlertid troede Sokrates ikke, skibet før tre dage senere; for samme morgen havde han i en [[drøm]] hørt en kvinde klædt i hvidt sige: "''Den tredje dag skal du nå det frugtbare Ftia.''" Det er en henvisning til ''[[Iliaden]]'', hvor [[Achilleus]] sagde dette om sig selv. Ftia i [[Thessalien]] var hans hjemsted, så "at rejse til Ftia" betød "at rejse hjem"; Sokrates tænkte på det hinsidige. Flygte ville han ikke; hans venner ville risikere at tabe [[borgerrettighed]]er og [[ejendom]] og sendes i forvisning. I dialogen ''Forsvarstalen'' retfærdiggøres Sokrates' liv; i ''Kriton'' retfærdiggøres hans død. <ref>Jarle Rasmussen: ''To henrettelser'' (s. 66-77)</ref>
[[Fil:David - The Death of Socrates.jpg|right|thumb|''Sokrates' død'' af [[Jacques-Louis David]], 1787.]]
I dialogen ''[[Phaidon]]'' beskrives Sokrates' sidste timer. Platon kom ikke; efter egne oplysninger var han syg. Øjenvidnet, den 18-årige Faidon fra Elis, havde været spartanernes fange og solgt som slave til Athen, hvor Sokrates havde fået en af sine venner til at løskøbe ham. Faidon var derfor blandt Sokrates' mest hengivne venner. I alt var de omkring tyve, der samledes udenfor ved daggry. Fangevogteren bad dem om at vente, til han meldte fra. "De 11", dvs. fængselsbestyrelsen, der havde ansvar for at fuldbyrde dødsdommen, var ved at løse Sokrates fra hans lænker og forklare ham, hvordan han kom til at dø. Kort tid efter kunne vennerne gå ind, hvor de fandt Sokrates siddende på bænken, og Xantippe ved hans side med den yngste søn på armen. Hun skreg op i sin fortvivlelse. Sokrates beroligede hende ikke, men bad Kriton om at finde nogen til at følge hende hjem. Ingenting forstyrrede Sokrates' ro. Man samtalte om, at [[svaner]] angiveligt synger, inden de skal dø; for i [[græsk mytologi]] var ''kyknos'', svanen, Apollons hellige fugl. Sokrates mente, svaner har en [[profeti]]sk indsigt i, at der venter dem noget godt efter døden, og "''jeg forlader livet ikke mere trist til sinds, end de er''". Han besluttede at tage et bad, inden han drak [[gift]]en, så "''kvinderne slap for at vaske ham''" efter hans død. Han gav sig god tid, så det nærmede sig solnedgang, da han kom nybadet tilbage. Vogteren kom til og roste Sokrates for hans sindsro, brast i gråd og gik igen. Sokrates selv ønskede ingen videre udsættelse, så Kritons tjener hentede manden, der skulle skænke giften op; han bar den færdigblandet i et bæger. Længst mod sydvest på Athens gamle torv, er der fundet rester af et hus fra omkring 450 f.Kr., sandsynligvis det gamle byfængsel. Under [[udgravning]]er fandt man 13 små [[terrakotta]]flasker af den type, man i [[antikken]] anvendte til gift. I [[ruin]]erne fandt man også et lille [[marmor]]portræt af Sokrates. <ref>Jarle Rasmussen: ''To henrettelser'' (s. 76-129)</ref>
Filosofi