Omkring 1820 måtte Glucks indflydelse i Frankrig vige for den italienske bel canto, særligt efter at Rossini kom til Paris. Rossinis ''[[Guillaume Tell]]'' var medvirkende til skabelsen af ''[[grand opéra]]'', som især kendes gennem en anden udlænding, nemlig Giacomo Meyerbeer. Meyerbeers værker som ''[[Les Huguenots]]'' fokuserede på virtuos sang kombineret med sceniske specialeffekter. En lettere udgave af opéra comique nød også stor bevågenhed i værker fra komponister som [[François Adrien Boïeldieu|Boïeldieu]], [[Auber]], [[Hérold]] og [[Adolphe Adam]]. I det miljø var det svært at få publikum til den franske [[Hector Belioz|Hector Berlioz’]] værker. Hans episke mesterværk, ''[[Les Troyens]]'', der var kulminationen på den gluckske tradition blev ikke opført i sin helhed i næsten hundrede år.
Kunst Musik