I begyndelsen af eftermiddagen begyndte det at knibe med ammunitionsforsyningen. Selv om Chauvel anmodede om en større indsats viste fejltagelsen ved at efterlade ammunitionskøretøjerne bagude af være kostbar, da angrebet begyndte at vakle.<ref name=Bruce86-7>Bruce 2002, pp. 86–7</ref><ref name=Hill93>Hill 1978, p. 93</ref> Den newzealandske beredne riffelbrigade løb tør for ammunition til fire af dens maskingeværer og Inverness-shire batteriet løb tør for granater og måtte trække sig tilbage.<ref name=Hill93/><ref>Gullett 1941, pp. 235, 237–238</ref><ref name=Powles74-5>Powles 1922, pp. 74–5</ref><ref group="Note">Major Alexander Wilkie, kvartermester for Wellington Mounted Rifles Regiment, blev ved Sheikh Zowaiid med forsyningskonvojerne, men i begyndelsen af slaget blev han så bekymret over mængden af patroner til maskingeværer og rifler, som hans regiment havde indledt slaget ved at red frem til Rafah. Da han nåede frem hørte han at hans regiment bad om ammunition. Han tog en kabelvogn, som han tømte for signaludstyr og fyldte med ammunitionskasser og galopperede frem til den beredne newzealandske riffelbrigade i tide inden det generelle angreb på skanserne og bidrog dermed væsentligt til angrebets endelige succes. [Powles 1922, pp. 77–8]</ref>
Historie