Lyde, der indgår som en del af et lingvistisk system, kaldes [[fonem]]er.<ref>{{harvcoltxt|International Phonetic Association|1999|p=27}}</ref> Fonemer er abstrakte lydenheder, der defineres som et sprogs mindste enheder, som kan tjene til at skelne betydningen mellem et par af minimalt forskellige ord (et såkaldt [[minimalt par]]). På dansk danner ordene ''sin'' og ''min'' eksempelvis et minimalt par, da man ved at udskifte lyden {{IPA|[s]}} med lyden {{IPA|[m]}} får et nyt gyldigt ord med egen mening. Alle sprog kontrasterer dog lyde på forskellige måder. For eksempel kan lydene {{IPA|[p]}} and {{IPA|[b]}} betragtes som et enkelt fonem i et sprog, der ikke skelner mellem stemte og ustemte konsonanter (såfremt de begge figurerer i sproget), og som følge heraf vil de to udtaler have samme betydning. På lignende måde skelner det [[engelsk (sprog)|engelske]] sprog eksempelvis ikke fonemisk mellem [[aspiration (fonetik)|aspirerede og ikke-aspirerede]] udtaler af konsonanter, sådan som mange andre sprog såsom [[koreansk (sprog)|koreansk]] og [[hindi]] gør: Det uaspirerede {{IPA|/p/}} i det engelske ord ''spin'' {{ipa|[spɪn]}} og det aspirerede {{IPA|/p/}} i det engelske ord ''pin'' {{ipa|[pʰɪn]}} betragtes blot som forskellige måder at udtale det samme fonem (sådanne varianter af et enkelt fonem kaldes [[allofon]]er), hvorimod man på [[mandarinkinesisk]] skelner mellem den samme forskel i udtale mellem ordene {{ipa|[pʰá]}} 'krybe sammen' og {{ipa|[pá]}} '[[otte]]' (accenten over á betyder at vokalen udtales med en høj tone).<ref name="Trask214"/>
Sprog