Men heksejagten tog sin begyndelse i de katolske kredse: Dels da den katolske inkvisition omkring 1300-tallet også opsporede overtro og tryllekunst. De der kom under sådanne anklager blev herefter overgivet til de verdslige øvrigheder og  skikken førte til den verdslige myndighed såvel tog på sig at opspore hekse, i 1300-tallet.<ref>{{harvnb|Zwetsloot|1954|loc=s.46-49}}</ref> Dels mere formelt i 1484 da [[pave Innocens 8.]] udstedte bullen
{{illsup|de|Summis desiderantes affectibus}}
om at opspore udøvere af heksekunst - både mænd og kvinder - i visse dele af det nordlige Tyskland samt flere større byer i Rhin-området, og yderligere i 1486 hvor de to pavelige inkvisitorer i Tyskland - dvs. [[Tysk-romerske rige|det Tysk-romerske rige]] - Heinrich Krämer og Jakob Sprenger - begge [[Dominikanerordenen|dominikanerer]] - udgav ''[[Heksehammeren]]'' (''Malleus maleficarum''), nærmest en håndbog i heksejagt.<ref>{{harvnb|Zwetsloot|1954|loc=s.49-51}}</ref> Den nyopfundne trykkekunst sørgede for en hurtig udbredelse. I [[England]] rejste heksejægere rundt og så efter kvinder med usårlige "heksemærker" på kroppen. I [[Tyskland]] stod de anklagede overfor en juridisk velskolet [[dommer]]stand og rutinemæssig tortur ved afhøringer. I [[Spanien]] tog inkvisitionen hånd om heksejagten, men forholdt sig skeptisk, og efter 1620 er der langt mellem [[dødsdom]]mene.<ref name=es230 />
Jura Samfund Retshistorie Religionsvidenskab