I begyndelsen af 1968 stoppede gruppen stort set med turneerne for i stedet at koncentrere sig om studiearbejdet. Det fik som konsekvens, at da gruppen ikke var der til at gøre reklame for det nye materiale, fik de udsendte plader ikke særlig megen succes.<ref>Miller (2003), p. 4-10</ref> The Kinks' næste single, "[[Wonderboy]]", udsendt i foråret 1968, nåede ikke højere end nummer 36 og var den første single siden de allerførste kopinumre, der ikke nåede i top-20 i Storbritannien.<ref name=autogeneret1>Rogan (1998), p. 20</ref> Trods dette var nummeret et af [[John Lennon]]s favoritter.<ref name=kitts107>Kitts (2007), p. 107</ref> Ray Davies sagde: "En eller anden havde set John Lennon i en klub, hvor han igen og igen bad discjockeyen spille 'Wonder Boy' [''[[sic]]'']".<ref>Davies (1995), p. 360</ref> Gruppens egen mening om nummeret var ikke så høj – Pete Quaife sagde senere: "[Jeg] hadede det ... det var forfærdeligt."<ref name=kitts107 /> I lyset af The Kinks' dalende popularitet fortsatte Davies med at dyrke sin egen helt originale sangskriverstil, hvor han på den måde gjorde oprør mod de kraftige forlangender af, at han skulle fortsætte med at lave salgsmæssige hits, og gruppen fortsatte med at tilbringe lang tid i studiet, hvor de efterhånden brugte tiden på det projekt, som efterhånden var ved at vise sig fra Davies, og som gik under navnet ''Village Green''.<ref name=erlewine /> I et forsøg på at genvinde gruppens kommercielle position bookede The Kinks' managere dem til en månedlang turné i april for at trække dem ud af studiet. Koncerterne fandt primært sted i klubber og kabareter med [[Peter Frampton]]s gruppe [[The Herd]] som hovedattraktion. "Basalt set kom teenybopperne ikke for at se kedelige gamle The Kinks, som ind imellem må finde sig i tilråb som "We want the Herd!" under deres kortvarige optrædener,"<ref name=miller27>Miller (2003), p. 27</ref> skriver Andy Miller. Turneen blev anstrengende og stressende – Pete Quaife erindrede det sådan: "Det var pligt, kedeligt og enkelt ... Vi spillede bare tyve minutter, men det var lige ved at gøre mig vanvittig at stå der på scenen og spille de samme tre toner igen og igen."<ref name=miller27 /> I slutningen af juni udsendte The Kinks singlen "[[Days (Kinks-sang)|Days]]", der gav dem et kortvarigt, mindre comeback. "Jeg kan huske, at jeg spillede det, da jeg var i Fortis Green, første gang jeg havde nummeret på bånd," sagde Ray Davies, "Jeg spillede det for Brian, som havde været vores [[roadie]], og hans kone og to døtre. De græd, da den var færdig. Virkelig skønt – som at tage til Waterloo og opleve solnedgangen ... Det er lige som at at sige farvel til en eller anden og så bagefter sidde til bage med fornemmelsen af angst for, at man er helt alene."<ref name=savage97>Savage (1984), p. 97-100</ref> "Days" blev nummer 12 i Storbritannien og kom i top-20 i flere andre lande, men kom slet ikke på hitlisten i USA.<ref name=autogeneret1 />
Filosofi Kunst Musik Historie Foreninger Organisationer