I ''Om ikke-eksistens'' opstillede Gorgias tre [[paradoks]]ale [[tese]]r der udtrykker hans erkendelsesfilosofi:
# Intet eksisterer.
# Hvis noget eksisterer, kan vi ikke erkende det.
# Hvis vi kan erkende noget, kan vi ikke udtrykke det.
 
Gorgias' teser afviser [[eleaterne]] [[Parmenides]]' og [[Zenon fra Elea|Zenons]] [[ontologi (filosofi)|ontologi]], der argumenterede for, at såfremt noget "er", må det betyde, at det er evigt og uforanderligt. Samtidig præsenterer de Gorgias' syn på sproget som et centralt redskab for erkendelse.<ref>Consigny, Scott. Gorgias: Sophist and Artist. Columbia: University of South Carolina Press, 2001.
</ref><ref>McComiskey, Bruce. Gorgias and the New Sophistic Rhetoric. Carbondale and Edwardsville: Southern Illinois University Press, 2001.</ref> På grund af den første tese, der hævder, at intet eksisterer, er Gorgias blevet betegnet som [[Nihilisme|nihilist]]; det er dog ikke en dækkende definition af hans argument. Gorgias' argument er snarere en modsigelse af den senere [[Cogito ergo sum|cartesianske tese]] om, at tanke og eksistens er det samme. Gorgias hævder, at dette ikke kan være tilfældet, fordi vi ikke kan få ting til at eksistere ved tankens kraft. Gorgias' tese skal derfor ikke tolkes som en benægtelse af eksistens, men som en bekræftelse af eksistensen af "intet", altså muligheden for ikke-eksistens af de ting, som findes i vor tanke.
Filosofi