Ludvig forsøgte at sikre rigets enhed på trods af den germanske tradition og Karl den Stores eget ønske, udtrykt i forordningen "Divisio regnorum" af [[806]], hvor han lagde op til en ligelig deling af riget mellem alle sønner. I [[817]] udstedte Ludvig en lov om rigets ordning, "Ordinatio imperii", hvori han udnævnte sin søn, [[Lothar 1. (Tysk-romerske rige)|Lothar 1.]], til medkejser. Loven forudså, at det altid skulle være den ældste søn, der arvede titlen som romerske kejser. Ludvig gik ind for tanken om rigets enhed under [[gejstlighed|gejstlig]] indflydelse, hvor han ønskede en parallel til kirkens enhed. I den forbindelse spillede biskopperne en særlig politisk rolle og stillede sig op mod kejserens sønner, der var tilhængere af en arvedeling. Efter [[829]] førte disse spændinger til kamp mellem kejseren og hans sønner.
Kultur