Osmannerne havde formået at bevare en nogenlunde militær ligevægt med Rusland indtil den anden halvdel af 1700-tallet,<ref>{{cite book |last=Aksan |first=Virginia |title=Ottoman Wars, 1700–1860: An Empire Besieged |publisher=Pearson Education Ltd. |date=2007 |pages=130–5 |isbn=978-0-582-30807-7}}</ref><ref>{{cite journal |last=Woodhead |first=Christine |title=New Views on Ottoman History, 1453–1839 |url=https://archive.org/details/sim_english-historical-review_2008-08_123_503/page/983 |pages=983 |quote=the Ottomans were able largely to maintain military parity until taken by surprise both on land and at sea in the Russian war from 1768 to 1774. |journal=The English Historical Review |date=2008 |volume=123 |publisher=Oxford University Press}}</ref> men i 1820’erne var osmannerne ikke i stand til at nedkæmpe oprøret under [[Den græske uafhængighedskrig]] i det sydlige Grækenland. De europæiske stormagter besluttede at intervenere og støtte grækerne i selvstændighedskampen. Efter [[Slaget ved Navarino]] og [[Den russisk-tyrkiske krig (1828-1829)]], hvor russerne gik over [[Balkanbjergene]] og indtog [[Edirne (by)|Adrianopel]], blev osmannerne i 1829 presset til at afslutte krigen ved indgåelse af [[Adrianopeltraktaten]], der gav Rusland en række gevinster. Rusland fik adgang til [[Donau]]s udmunding og sultanen anerkendte russisk overhøjhed i Georgien, ligesom fæstningerne Akhaltsikhe og Akhalkalaki i Georgien blev overgivet til russerne. Traktaten gav også alle russiske handelsfartøjer ret til passage gennem [[Dardanellerne]], ligesom Ruslands rolle som de kristne ortodokses beskytter blev cementeret gennem indrømmelse af autonomi til Grækenland og Serbien. Rusland fik endvidere Moldavien og [[Valakiet]] i pant, indtil Det Osmanske Rige havde betalt en stor krigsskadeserstatning.
Historie Tidligere_riger,_stater,_protektorater,_kolonier_og_lande