I [[oplysningstiden]] blev det mindre farligt ikke at tro på Gud, takket være den øgede [[sekularisme|sekularisering]] af samfundet. Det var dog usædvanligt at kalde sig ateist, da det stadig var forbundet med en alvorlig stigmatisering <ref name = "klassiskateisme1"/>. [[Encyklopædien]] fra 1751 beskriver ateisme som ''"Opfattelsen hos dem der fornægter Guds eksistens i verden. Det simple manglende kendskab til Gud konstituerer ikke ateisme. For at kunne blive beskyldt med den frastødende titel ateist må man have begreb om Gud og have afvist det."'' Ikke overaskende var det de færreste, der kaldte sig ateister, og de var henvist til at kalde sig [[deist]]er eller [[panteisme|panteister]], heriblandt var en lang række af tidens tænkere som [[Denis Diderot]], [[Rousseau]], [[David Hume]], [[Adam Smith]], [[Benjamin Franklin]] og naturligvis [[Voltaire]].
Filosofi