Selv om Porfirio Diaz blev afsat og sendt i eksil efter mindre end et år, var personlige ambitioner og manglen på én ledelse årsag til, at kampene fortsatte i mange år. Den nyvalgte præsident Madero havde hverken støtte fra sine tidligere allierede, der hævdede at revolutionens mål ikke var nået, eller fra det gamle regime. I [[1913]] blev Madero og hans vicepræsident myrdet. Den tidligere revolutionær og leder af de væbnede styrker, [[Victoriano Huerta]], tog magten og blev hurtigt beskyldt for at have planlagt mordet på Madero sammen med USA's ambassadør. Det fik krigen til at fortsætte. En alliance af moderate og radikale revolutionære (Carranza, Obregón, Villa og Zapata) besejrede og fordrev Huerta i [[1914]] men kom straks i indbyrdes krig. Carranza anerkendtes af de moderate kræfter som præsident, men de yderligtgående revolutionære fortsatte kampen helt til 1920. Under denne næsten permanente borgerkrig udstedtes 1917 en ny forfatning, som i alt fald på papiret garanterede demokratiske rettigheder, befolkningens ret til jorden, sikring af statens magt over kirken osv. Den er stadig det officielle grundlag for politisk liv i landet.
Psykologi Samfund Historie Mellemmenneskelige_forhold