Da den øverste krigsledelses beslutning blev kendt i krigsministeriet, var der mange officerer som var kraftigt imod og ville kæmpe til det sidste. Kl. 9 den 10. august på et møde i krigsministeriet kritiserede de krigsminister [[Korechika Anami]], og ikke alle ville høre på hans forklaringer.{{sfn|Toland|1970|p=814–815}} Efter midnat den 12. august udsendte en radiostation i San Francisco (KGEI) svaret fra de allierede, og der var en antydning af, at de allierede havde besluttet at suverænen (den japanske kejser) og regeringen skulle underlægges det allierede hovedkvarter mod at de allierede skelnede mellem suverænen og det japanske regeringsapparat, en militær besættelsesform, som også blev benyttet i Tyskland. Det japanske udenrigsministerium fortolkede sætningen som begrænset selvstændighed, men den japanske hær fortolkede den mere i retning af en slavebinding. Klokken tre var deltagerne i det kejserlige familieråd grundlæggende enige om at Japan skulle kapitulere, men statsrådet, som blev holdt samtidig var ikke enig. Det øverste krigsråd kæmpede med problemet om beskyttelse af suverænen. Efter disse møder besluttede nogle hærofficerer, som ville beskytte suverænen, at der var behov for et statskup. På dette tidspunkt havde de centrale aktører blandt disse officerer allerede forberedt nogle tropper i Tokyo. (兵力使用計画：Heiryoku-shiyo-keikaku))
Psykologi Samfund Militær Historie Kriminalitet Mellemmenneskelige_forhold