I sammenhæng med handel var det allerede i middelalderen almindeligt at give kredit, specielt i sammenhæng med varehandel med stor omsætning. De tyske købmænd gav fiskerne nordfra varer eller penge af større værdi end de varer, købmændene købte. Dette var en nyttig og nødvendig ordning, og kunne hjælpe fiskerne gennem for eksempel uår. Således fik fiskerne en vis tryghed. Men købmændene drev ingen veldædighed, de var altid den overlegne og professionelle part i transaktionerne. De kunne udnytte kreditsystemet til egen fordel, hvilket de også gjorde. En tilbyder, som var kommet i afhængighed af en købmands kredit, måtte betale mere for varer end en, som ikke var det. En anden ting var, at prisen, som fiskerne blev betalt for tørfisken, var lavere end på markedet ellers.<ref name=Hol388>[[#Hol|Holberg og Røskaft: ''Håløygriket'' side 388.]]</ref>
Vand