Skibsredernes og dermed skibenes antal opgives noget uens, men synes at have været noget over eller under 300, eftersom et par skibsreder undertiden slog sig sammen om bestridelsen af et større fartøj end sædvanligt. Skibsredet var igen delt i ''lider'', også kaldet ''manngerder'', der udrustede hver sin mand. Skibenes størrelse angives efter antallet af rorbænke (''sess''), i reglen 20 eller 25, sjældnere 30. Årernes antal var følgelig fra 40 op til 60. Besætningen på en ''tyvesesse'' var mindst 80 mand eller to mand til hver åre (''halvrum''). Ifølge dette skulle den norske ledingsflåde under fuld leding eller, som det hed, ''almenning'', det vil sige alment udbud af det ledingspligtige mandskab, have udgjort mellem 30 og 40.000 mand. Fuld ''almenning'' kunne kongen imidlertid blot opbyde til landets eget forsvar, og den var ikke forpligtet til at følge ham længere end til rigsgrænsen. Det endnu meget videre gående opbud af enhver våbenfør person forbeholdtes derimod øjensynlig de rene nødsfald. Ville omvendt kongen selv gå angrebsvis frem, havde kun han ret til at forlange sig ledsaget af halv ''almenning'' og dette kun i 2, fra sidste halvdel af det 13. århundrede i 3 måneder. Fri for disse restriktioner var han kun på sine egne hirdskibe, og fartøjer stillet af lendmænd og sysselmænd. Men antallet og størrelsen af disse vekslede stærkt efter tid og omstændigheder, og de tilhørte ikke leding i egentlig forstand.
Militær Historie