I løbet af det [[10. århundrede]] udviklede vikingernes plyndringstog op ad de franske floder sig til permanente bosættelser, hvor de medbragte kvinder, børn og ejendele. I 911 gav den franske kong Karl den Enfoldige en gruppe vikinger, under ledelse af [[Rollo]], lov til at bosætte sig i det nordlige Frankrig, og aftalen blev bekræftet i en [[Saint-Clair-sur-Epte-traktaten|traktat]]<ref>Det fortælles, at aftalen var lige ved at gå i vasken, fordi Rollo ikke ville kysse kong Karls fod som symbol for sin stilling som lensmand. Dilemmaet blev løst ved, at han lod en af sine mænd kysse kongens sko, men den pågældende gjorde det så klodset, at han løftede kongens fod, så Karl faldt omkuld. Det ødelagde noget af den højtidelige stemning ved ceremonien.</ref> i byen Saint-Clair-sur-Epte. Karl håbede, at han på den måde kunne dæmme op for vikingernes evindelige angreb på Frankrig. Til gengæld for deres tildelinger af jord og titler, skulle Rollos mænd forsvare kysten mod fremtidige angreb fra andre vikinger. Aftalen blev en succes, og vikingerne i området blev kendt som normanner, og deres landområde som [[Normandiet]]. Normannerne tilegnede sig hurtigt den lokale kultur, de afsvor [[hedenskab]]et og blev [[Kristendom|kristne]]. De overtog det gallisk-romanske sprog (langue d'oïl), der blev talt på egnen, og supplerede det med udtryk fra deres eget nordiske sprog, og skabte på den måde det normanniske sprog, der stadig overlever som en lokal dialekt. De integrerede sig yderligere kulturelt ved at gifte sig ind i den lokale befolkning. Efter et par generationer var de kulturelt set næsten umulige at skelne fra deres franske naboer. Det landområde, de fik tildelt, blev kun betragtet som udgangspunkt for nye udvidelser. De følgende år blev hertugdømmet udvidet mod vest, med områderne Bessin, [[Cotentin]] og [[Kanaløerne]].
Kultur