Han var en venlig og meget godgjørende Mand, havde store
Gaver til at gjøre sig elsket og var en betydelig Taler. Han har
maaske i sin Ungdom hældet til [[pietismen]], da han fik sit første
Embede ved Bluhmes Hjælp, men han har ikke paa sine ældre
Dage hyldet pietistiske Anskuelser. Tidlig lagde han sig til
Jordejendom, blev en dygtig Jordbruger og har udgivet adskillige
Landbrugsskrifter. Efterhaanden lagde han sig til flere Ejendomme, men
tabte meget af sin Formue ved Kavtion og paa anden Maade.
Hans hele Liv var lykkeligt, naar undtages Aarene 1759-62, da
hans Stiftsprovst, [[M.A. Haberdorph]], gjorde ham det surt.
Efterslægten skylder ham Tak for hans flittige Optegnelser om,
hvad der vedrører hans Familie og hans Embedskreds. Han havde
12 Børn. Professorerne [[Bernt Holmboe|Bernt]] og [[Christopher Holmboe]] var hans sønnesønner.
Historie