Eksistentialismen kan forstås som en underafdeling af den bredere [[Eksistentiel filosofi|eksistentielle filosofi]], der blev etableret af [[Søren Kierkegaard]]<ref>[[Paw Amdisen]], [[Jonas Holst]] og [[Jens Viggo Nielsen]] (2009). At tænke eksistensen. Aarhus Universitetsforlag</ref>. Ved selve begrebet ‘eksistentialisme’ forstår man derfor kun den særlige tilgang, der blev grundlagt af [[Jean-Paul Sartre]] og videreudviklet af [[Simone de Beauvoir]]<ref>For forskellen på eksistensfilosofi og eksistentialisme henvises til Peter Kemps artikel “Farvel til eksistentialismen – leve eksistensfilosofien!ogen” i bogen “At tænke eksistensen”, Aarhus Universitetsforlag. Kierkegaard, Nietzsche og Merleau-Ponty er fx ikke en del af eksistentialismen, og Albert Camus var modstander af eksistentialismen.</ref>. Samtidige filosoffer som franske [[Albert Camus]] afviste at tilhøre eksistentialismen og lagde afstand til dens grundtanker <ref>Camus 2014</ref>. Tilgangen fik dog en stor udbredelse i efterkrigstiden og påvirkede blandt andre den danske forfatter [[Peter Seeberg]]<ref>Holst 2003</ref> og den teolog [[Johannes Sløk]]<ref>Sløk 2009</ref>.
Filosofi