Den nyvundne magt holdt ikke længe. Da Hans og hans bror Frederiks hære i [[1500]] led et nederlag mod bønderne i Ditmarsken, benyttede de danskfjendtlige svenske herremænd det til at genindsætte Sten Sture som rigsforstander i [[1501]]. Året efter måtte Hans' dronning [[Christine af Sachsen|Christine]] på Stockholm Slot overgive sig til Sten Sture og kom i svensk fangenskab. Kong Hans reagerede ved at kræve, at Lübeck stoppede al handel på Sverige. Da det ikke blev efterkommet, beslaglagde kongen al lybsk ejendom i Danmark og arresterede lybske købmænd i Danmark. Året efter lykkedes det gennem kongens bror Frederik at få lübeckerne til at stoppe handelen og virke som fredsmæglere mod betaling af en gammel dansk gæld til hansestæderne på 30.000 gylden. Dem betalte Hans dog aldrig, og Frederik, der havde kautioneret for beløbet, kom til at betale. I [[1503]] lykkedes det at få dronning Christine løsladt, men svenskerne mødte aldrig op til de fredsforhandlinger, de havde aftalt, og Hans fik derfor de danske og norske rigsråder til at tildømme sig Sverige og dødsdømme Svante Nilsson, der blev rigsforstander efter Sten Stures død i [[1504]]. Den tyske kejser støttede dommen, og i [[1507]] gik Lübeck med til en blokade af Sverige under [[Freden i Nykøbing]], og i [[1509]] kunne de slutte fred i København. I aftalen blev Hans lovet en årlig tribut af Sverige, indtil han blev antaget som konge. Svenskerne ratificerede aldrig aftalen, for snart blev Danmark og Lübeck uenige, og det resulterede i [[1510]] i krig mellem hansestæderne og Sverige på den ene side og Danmark på den anden.<ref name="Nørregård">{{cite book |last=Nørregård |first1=Georg |author-link=Georg Nørregård |title=Nykøbing Falster gennem tiderne |volume=1 |location=[[Nykøbing Falster]] |publisher=Nykøbing Falster Kommune |year=1977 |pages=97--100 |isbn=87-98-06-35-0-2 |access-date=2015-04-14 }}</ref> Selv om lübeckerne havde held til at plyndre de danske kyster, fik Danmark hurtigt overtaget, og i [[1512]] måtte både Sverige og hansestæderne indgå en fred med Danmark. Aftalen med Sverige byggede på 1509-aftalen, mens lübeckerne måtte betale krigsskadeerstatning og anerkende hollandske skibes adgang til Østersøen. [[20. februar]] året efter døde kong Hans, og da rigsrådet følte, at Hans havde haft for stor magt, lod rådet Christian 2. underskrive en stram håndfæstning. Den understregede adelens eneret til lensmandsembedet. Kongen måtte ikke selv vælge sin efterfølger, men rigsrådet skulle overtage magten ved kongens død og derefter vælge en ny konge. Desuden kunne hans undersåtter belære ham, hvis rigsrådet fandt, at han overtrådte håndfæstningens bestemmelser, den såkaldte "oprørsparagraf".<ref>{{Harvnb|Albrectsen|1999|pp=262-266.}}</ref><ref>{{Harvnb|Scocozza|Jensen|1999|pp=112-113.}}</ref>
Historie