Den heftige kunstdebat fik i 1919 yderligere næring, da bakteriolog og professor [[Carl Julius Salomonsen]] introducerede sin opfattelse af den moderne kunst som et udslag af en smitsom sindslidelse.<ref>[https://kunsten.dk/da/indhold/1919-dysmorfisme-og-smitsomme-sindslidelser-dysmorphism-and-contagious-mental-illnesses-7886 1919 , Dysmorfisme og smitsomme sindslidelser / Dysmorphism and contagious mental illnesses , Kunsten] hentet 9. januar 2021</ref> Han kaldte den for dysmorfismen og udfoldede sig om begrebet i et foredrag kaldet ”Smitsomme Sindslidelser før og nu med særligt Henblik paa de nyeste Kunstretninger”. Som Hanne Abildgaard skriver, var det i første omgang den mest radikale udenlandske kunst, der havde været igangsættende for Salomonsen, især den tyske ekspressionisme, [[kubisme]]n og [[futurisme]]n. Men danske kunstnere der som [[Svend Johansen (maler)|Svend Johansen]], [[Jais Nielsen]] og andre i deres kunst tillod sig en fri omgang med naturen og den menneskelige anatomi, blev også inddraget i debatten. Det gjaldt også Lundstrøms collager og montager. Som Salomonsen så det, levede de moderne kunstnere ”i en sygelig forestillingsverden, der fik dem til at dyrke det hæslige og vanskabte, det ”dysmorfe”, frem for det smukke og naturlige.”
Kunst Maleri