Spengler mente, at kulturhistorien ikke kontrolleres af menneskelige vilkårlige handlinger men forløber som en biologisk proces. Således er "livet" i højkulturerne tidsbegrænset, deres forfald og død er uundgåelig. Levetiden for en højkultur er, ifølge Spengler, normalt omkring et årtusinde. Faldet markerer overgangen fra "kultur" til "civilisation". I denne sammenhæng betyder "civilisation" en unaturlig tilstand, den sidste fase af kulturudviklingen, som ifølge Spenglers vurdering af den vestlige civilisation begyndte i begyndelsen af det 19. århundrede. Spengler begrænsede således ikke udtrykket "højkultur" til den almindelige brug af historisk og generelt sprog i tidlige kulturer fra antikken. Snarere inkluderede han [[nutiden|sin egen tid]] som et sent stadium i den "occidentale" højkultur og forventede fremtidig fremkomst af nye højkulturer.<ref>Rebecca Krug: ''Kulturpessimistische Variationen'', Berlin 2019, S. 22–25; [[Henning Ottmann]]: ''Geschichte des politischen Denkens'', Band 4/1, Stuttgart 2010, S. 168–172.</ref>
Kulturhistorie