Som praktisk skolemand synes Boye ikke at have været heldig <ref>''Kirkehistoriske Samlinger'', 3. R. II, 258 f.</ref>; hans skole var ved at uddø af mangel på elever, og han tilstår selv i sine skrifter, at lærervirksomheden piner og keder ham. Med så meget desto større iver kastede han sig til gengæld over teoretisk etisk-pædagogisk virksomhed. I ''[[Minerva (tidsskrift)|Minerva]]'' findes fra hans hånd en række artikler om skolevæsen, om opdragelse, om religion osv., og i året [[1792]] udkom 1. del af det værk, der navnlig gjorde ham berømt i Samtiden: ''Statens Ven'', en filosofisk afhandling i 3 bind om formål og betingelser for de menneskelige handlinger, individets som slægtens. Allerede [[1796]] udkom 1. del i 2. udgave, [[1797]] fulgte 2. del; [[1802]] blev forfatteren titulær professor, [[1803]] udkom et ''Anhang'' ''Om kritisk Filosofi og sund Sans'', hvori den i selve værket påbegyndte bekæmpelse af den [[Immanuel Kant|kantiske]] filosofis lærdomme fortsattes.
Litteratur Historie