En komplet fiktiv, utvetydig ond version af Konrad optræder i [[Walter Scott]]s T''alismanen'', og staves forkert som 'Conrade af Montserrat' (romanforfatteren har tilsyneladende fejlagtigt læst 'f' som et lang 's' i sine kilder). Han er også en skurk i [[Maurice Hewlett]]s fantasifulde ''The Life and Death of Richard Yea-and-Nay'' (1900). Han fremtræder kortvarigt, igen i et negativt lys, i [[Ronald Welch]]s ''Knight Crusader'' (1954). Hans optræden skyldes meget hans skildring i Cecil B. de Milles ''The Crusades'', nævnt nedenfor. Lavpunktet i hans fiktive optrædener er i [[Graham Shelby]]s roman ''The Kings of Vain Intent'' fra 1970. Her bliver han gennemført dæmoniseret, afbildet som en uhyggelig figur, der fysisk ligner en vampyr, og i et kapitel tilføjet af forfatteren til den amerikanske udgave, slår og voldtager han Isabella. Disse værker afspejler den senere [[Renæssancen|renæssance]] og [[Gotisk fiktion|gotiske romans]] kulturelle/etniske stereotype af den [[Niccolò Machiavelli|machiavellianske]] italiener: korrupt, intrigante, lapset, ikke uvillig til forgiftning, endda (som i Shelbys roman) seksuel sadistisk. I modsætning hertil giver den russiskfødte franske romanforfatter [[Zoé Oldenbourg]] ham en mere positiv, men flygtig birolle, som stolt, stærk og så smuk som Choniates beskrev ham, i sin roman ''Argile et Cendres fra'' 1946 (''Ler og aske'', udgivet på engelsk som ''The World is Not Enough'' i 1948). Han er helten i [[Luigi Gabottos]] roman ''Corrado di Monferrato fra'' 1968, der dækker hele hans karriere. En anden sympatisk skildring er i [[Alan Gordon]]s spændingsroman, ''The Widow of Jerusalem'' (2003), der undersøger hans mord.
Tidligere_riger,_stater,_protektorater,_kolonier_og_lande