Ifølge ANKF, er det ultimative mål I kyūdō tilstanden shin-zen-bi, groft oversat til ”sandhed- godhed-skønhed”, som skal forstås således at når skyttenskyder korrekt( altså sandt) med en dydig ånd og attitude overfor all mennesker og ting som relatere til kyūdō (altså godhed), så realiseres skønheden i skydningen naturligt.
Kyūdō træning inkluderer ideen om moralsk og åndelig udvikling, der ligeledes kan findes i nogle af de øvrige japanske discipliner inden for [[budo]]. Mange dyrker kyūdō som en [[sport]], hvor evnen til at ramme målet er det vigtigste. Men målet er nok for de fleste, at dedikerede kyudo med henblik på at søge ''seisha seichū'', ”at skyde korrekt, er at ramme korrekt”. I kyūdō er expansionen af kroppen (Nobia) som resulterer i det naturlige slip, det som man søger. Hvis skydeteknikken er korrekt, er resultatet uundgåeligt at pilen rammer målet. At give sig selv fuldstændigt hen til skydningen er det åndelige mål, som nås ved en perfekt sindstilstand og skydeteknik, en tilstand benævnt ”munen musō” ”ingen tanker, ingen illusioner”. Dette er dog ikke Zen, selvom nogle [[new age]] grupperinger bruger kyudo som end del af deres zen udøvelse.
Ideen om at kyūdō skulle være specielt relateret til Zen buddhisme, blev især populariseret af bogen ”Zen in der kunst des Bogenschiessens” (1929) (dansk: ”Bueskydning og Zen”) af den tyske forfatter Eugen Herrigel. Herrigel talte ikke japansk og hans syn på kyūdō skyldes især misforståelser, og hans kontakt med Daishakyôdô, en nyreligiøs bevægelse stiftet af Awa Kenzô (som var en stor kyudo mester), som han fejlagtigt mente var Zen, og myten har været sejlivet i vesten lige siden.<ref>{{Cite web |url=http://nirc.nanzan-u.ac.jp/publications/jjrs/pdf/586.pdf |title=586. Yamada ShÃ´ji<!-- Bot genereret titel --> |access-date= 1. juli 2010 |archive-date=23. september 2010 |archive-url=https://web.archive.org/web/20100923001434/http://nirc.nanzan-u.ac.jp/publications/jjrs/pdf/586.pdf |url-status=dead }}</ref>
Sport Kultur