<http://schema.org/articleBody>
"Si els diaris s\u00F3n els transatl\u00E0ntics; les revistes, la premsa digital i les publicacions locals s\u00F3n la resta de la flota pesquera. Acostumen a ser d&amp;#039;envergadura petita, si es comparen amb la premsa di\u00E0ria, per\u00F2 juntes suposen una mir\u00EDada de cap\u00E7aleres sense les quals no es pot explicar l&amp;#039;ecosistema comunicatiu del pa\u00EDs.El president de l&amp;#039;Appec (associaci\u00F3 que agrupa les 150 revistes en catal\u00E0 d&amp;#039;\u00E0mbit nacional), Llu\u00EDs Gendrau, utilitza aquesta met\u00E0fora mar\u00EDtima per valorar els \u00FAltims canvis en el panorama de la premsa: &amp;quot;El pas d&amp;#039;un diari al catal\u00E0 est\u00E0 molt b\u00E9 com a s\u00EDmbol, per\u00F2 el teixit comunicatiu del pa\u00EDs no es construeix nom\u00E9s amb una sola cap\u00E7alera, sin\u00F3 amb la suma de tots els mitjans de comunicaci\u00F3 que treballen des de fa anys a favor de la llengua. La Vanguardia en catal\u00E0 no seria possible sense la base, sense el substrat d&amp;#039;una flota pesquera que fa d\u00E8cades i segles que treballa&amp;quot;.De fet, la hist\u00F2ria moderna de la premsa en catal\u00E0 arrenca amb una revista: Serra d&amp;#039;Or , la primera publicaci\u00F3 que apareix en la llengua pr\u00F2pia de manera normalitzada, l&amp;#039;any 1959. La professora de comunicaci\u00F3 de la UAB Carme Ferr\u00E9 subratlla la import\u00E0ncia d&amp;#039;aquella revista: &amp;quot;Va tenir un paper molt important als anys 60 i 70, ja que era la primera vegada que la gent comen\u00E7ava a rebre a casa per subscripci\u00F3 una revista que era normal i en catal\u00E0. Des de la guerra aix\u00F2 no havia passat. La revista va permetre que els lectors comencessin a sentir que alguna cosa ressuscitaria&amp;quot;. Al cap de dos anys va apar\u00E8ixer una de les altres publicacions cabdals de l&amp;#039;\u00E8poca franquista, Cavall Fort , que estava adre\u00E7ada a nois i noies i que va contribuir a crear una nova generaci\u00F3 de lectors en catal\u00E0.Tot i aix\u00F2, les dificultats de les revistes en catal\u00E0 al quiosc s\u00F3n evidents. Entre les 113 revistes mensuals de pagament m\u00E9s llegides a Catalunya -les que tenen 15.000 lectors o m\u00E9s- nom\u00E9s n&amp;#039;hi ha 9 escrites en catal\u00E0: S\u00E0piens (144.000 lectors), Descobrir Catalunya (68.000), Cuina (61.000), L&amp;#039;Aven\u00E7 (35.000), Serra d&amp;#039;Or  (22.000), Enderrock (18.000), El Tatano (18.000), Revista Cambrils (16.000) i Les Tres Bessones (15.000).Al costat de l&amp;#039;especialitzaci\u00F3 tem\u00E0tica, l&amp;#039;altra gran segmentaci\u00F3 a la premsa ha estat la geogr\u00E0fica. Amb la recuperaci\u00F3 democr\u00E0tica, durant els anys setanta es creen noves cap\u00E7aleres en catal\u00E0, amb l&amp;#039;objectiu d&amp;#039;explicar les not\u00EDcies locals que els grans diaris de Barcelona no recollien. Si la democr\u00E0cia estava sotmesa al control de la premsa, els ajuntaments tampoc no podien escapar-se de l&amp;#039;escrutini period\u00EDstic.Aix\u00ED, l&amp;#039;any 1978 apareix El 9 Nou a Osona, primer amb periodicitat setmanal i actualment com a bisetmanari. El 1979 a la ciutat de Girona neix El Punt , que comen\u00E7ar\u00E0 abastant nom\u00E9s les comarques gironines per\u00F2 que progressivament anir\u00E0 traient noves edicions arreu del pa\u00EDs. A les mateixes comarques, l&amp;#039;antic Los Silos es convertir\u00E0 en el Diari de Girona i anir\u00E0 incorporant el catal\u00E0 progressivament. S\u00F3n anys en qu\u00E8 apareixen moltes cap\u00E7aleres setmanals en catal\u00E0 i d&amp;#039;altres, vinculades al Movimiento, es reconverteixen en mitjans independents. Des de l&amp;#039;Associaci\u00F3 de Premsa Local i Comarcal, el vicepresident Carles Ayats reivindica &amp;quot;el paper vertebrador de la comunicaci\u00F3 en catal\u00E0&amp;quot; que han tingut aquestes publicacions.Des de l&amp;#039;ACPC recorden que la premsa local o comarcal \u00E9s l\u00EDder a 38 de les 41 comarques. Quantitativament, segons dades de l&amp;#039;entitat, 2,7 milions de persones de m\u00E9s de 14 anys es declaren lectores de premsa local o comarcal.Les publicacions gratu\u00EFtes s\u00F3n una altra pe\u00E7a destacada de l&amp;#039;escaquer. Tot i que la crisi ha fet estralls els \u00FAltims anys, es tracta d&amp;#039;un subsector tamb\u00E9 amb llarga tradici\u00F3 al pa\u00EDs. I l&amp;#039;evoluci\u00F3 ha estat notable: si al principi de la represa democr\u00E0tica la majoria de publicacions gratu\u00EFtes tenien format de revista, amb pocs continguts period\u00EDstics, durant la d\u00E8cada passada es va produir una eclosi\u00F3 de publicacions que renunciaven als ingressos de la venda d&amp;#039;exemplars per\u00F2 mantenien la vocaci\u00F3 de ser referents informatius en les seves \u00E0rees d&amp;#039;influ\u00E8ncia. Aix\u00ED ho han reconegut almenys tres vegades els premis Tasis-Torrent, que han distingit els gratu\u00EFts Contrapunt (Mollet del Vall\u00E8s), Extra  (Garraf i Pened\u00E8s, ja no s&amp;#039;edita) i L\u00EDnia (amb edicions a diverses comarques barcelonines).Dels 23 setmanaris o quinzenals amb m\u00E9s de 50.000 lectors a Catalunya, n&amp;#039;hi ha 8 escrits en la llengua pr\u00F2pia del pa\u00EDs: El 9 Nou (155.000 lectors); El Tot, de Matar\u00F3 i el Maresme (91.000);  El Capgr\u00F2s,  de Matar\u00F3 i el Maresme (88.000); La Fura,  del Pened\u00E8s (82.000); El Reclam,  d&amp;#039;Osona i el Ripoll\u00E8s (75.000); la Revista del Vall\u00E8s  (70.000); La Clau, del Maresme (56.000), i el Tot Sant Cugat (55.000). I, d&amp;#039;aquests, tots s\u00F3n locals -amb una pres\u00E8ncia notable de publicacions del Maresme- i, menys El 9 Nou i la Revista del Vall\u00E8s , s\u00F3n publicacions gratu\u00EFtes.L&amp;#039;\u00FAltim sector a afegir-se al ball ha estat la premsa digital. El juny del 1995 es posava en marxa La Infopista , al principi poc m\u00E9s que un directori, creat per Vicent Partal i Assumpci\u00F3 Maresma, que ben aviat va evolucionar cap a un diari digital: Vilaweb . El seu valor pioner queda pal\u00E8s recordant que, en el moment de la seva sortida, la premsa de paper encara veia amb desconfian\u00E7a -si no amb pregona ignor\u00E0ncia i indifer\u00E8ncia- l&amp;#039;incipient fenomen de la xarxa, de manera que cap publicaci\u00F3 va pensar abans d&amp;#039;oferir una versi\u00F3 dels seus continguts a la redu\u00EFda encara comunitat d&amp;#039;internautes.El resultat, 15 anys despr\u00E9s, \u00E9s un sistema on conviuen els mitjans que es distribueixen exclusivament a la xarxa  -com e-Not\u00EDcies , Rac\u00F3 Catal\u00E0 , Naci\u00F3 Digital , ElDebat , Directe , Tribuna o El Singular Digital - i les edicions online de les marques consolidades de premsa, r\u00E0dio o televisi\u00F3. El r\u00E0nquing de digitals en catal\u00E0 l&amp;#039;encap\u00E7ala l&amp;#039;ARA.CAT, amb 705.903 navegadors \u00FAnics, segons dades de mar\u00E7 d&amp;#039;OJD Interactiva. Segueixen el 3cat24.cat (506.135), l&amp;#039; Avui.cat (433.240), Vilaweb (421.766) i Elpunt.cat  (361.816).Diaris, revistes, comarcals, gratu\u00EFts i digitals contribueixen a la normalitzaci\u00F3 de la premsa en catal\u00E0. Les \u00FAltimes dades del Bar\u00F2metre indiquen, per exemple, que el 47,5% dels catalans consumeixen premsa no di\u00E0ria i revistes en catal\u00E0 (mentre que en el cas dels diaris el percentatge baixa al 29,2%). Com recorda Carles Ayats, &amp;quot;encara queda lluny la possibilitat de parlar de normalitat&amp;quot;. I afegeix: &amp;quot;La normalitat arribar\u00E0 el dia que els mitjans en catal\u00E0 no siguin not\u00EDcia&amp;quot;."^^<http://www.w3.org/2001/XMLSchema#string>
<http://www.ara.cat/premium/media/flota-publicacions-acompanyen-grans-capcaleres_0_477552293.html>