<http://schema.org/articleBody>
"Aix\u00ED com els dies que juga el Bar\u00E7a TMB posa autobusos especials per accedir al Camp Nou, l&amp;#039;Hotel Condes de Barcelona hauria d&amp;#039;instal\u00B7lar de cara al Sant Jordi que ve uns ascensors extres per accedir a la terrassa de l&amp;#039;edifici. Ahir, a les dues de la tarda, es formaven cues interminables per agafar l&amp;#039;\u00FAnic ascensor en funcionament i pujar a la vuitena planta. Quan s&amp;#039;obrien les portes, escriptors, editors, pol\u00EDtics, periodistes i professionals d&amp;#039;aquest tipus de xeflis s&amp;#039;atape\u00EFen a dins la cabina. Un parell de noies es miraven entre elles i feien cara de tenir ganes de quedar-se tancades all\u00E0 dins amb el pintor Miquel Barcel\u00F3. Un cop a dalt, t&amp;#039;adonaves de seguida que si el teu objectiu era dinar, aquell no era el teu lloc. Diu la teoria que com m\u00E9s gent, menys menges. Que com menys menges, m\u00E9s beus. I que com m\u00E9s beus, m\u00E9s parles. No sempre de llibres.La pol\u00EDticaEl primer Sant Jordi de l&amp;#039;alcalde Xavier Trias I llavors va arribar Xavier Trias, satisfet de viure el seu primer Sant Jordi com a alcalde de Barcelona. Se&amp;#039;n va anar a buscar un dels triomfadors del dia, Rafel Nadal, per dir-li que s&amp;#039;havia sentit molt identificat amb el seu llibre Quan \u00E9rem feli\u00E7os  perqu\u00E8 ell tamb\u00E9 ve d&amp;#039;una fam\u00EDlia de dotze germans. Trias \u00E9s el segon; Nadal, el sis\u00E8. L&amp;#039;alcalde portava a la solapa de l&amp;#039;americana una rosa solid\u00E0ria dels Amics de la Gent Gran. Venia de casa de la Rosa, una de les milers de dones que viuen soles a Barcelona. Cada any per Sant Jordi li porta una rosa. I cada any ella li deia: &amp;quot;A veure quin dia me la porta com a alcalde&amp;quot;. Doncs ja ha arribat el dia, Rosa.  Uns metres m\u00E9s enll\u00E0, Joan Ridao parlava amb excol\u00B7legues seus de la pol\u00EDtica: &amp;quot;Ara que m&amp;#039;ho miro des de fora, em sap greu dir-ho, per\u00F2 hi veig molta mediocritat&amp;quot;. I el periodista Manuel Cuy\u00E0s explicava que no hi haur\u00E0 quart volum de les mem\u00F2ries de Jordi Pujol, per\u00F2 que s\u00ED que faran un altre llibre plegats abans no s&amp;#039;acabi el 2012: Cuy\u00E0s recopilar\u00E0 tots els discursos de l&amp;#039;expresident que parlin de la relaci\u00F3 Catalunya-Espanya. Pujol vol demostrar que abans d&amp;#039;independentista va ser president. El Bar\u00E7aPreguntes al pare de Gerard Piqu\u00E9 Un dels homes m\u00E9s buscats al dinar d&amp;#039;ahir era Joan Piqu\u00E9, per\u00F2 no precisament per comentar detalls de la seva novel\u00B7la,  Dues vides , sin\u00F3 per saber interioritats del vestidor del Bar\u00E7a. &amp;quot;Qu\u00E8 passa amb el teu fill?&amp;quot; \u00E9s la pregunta que m\u00E9s vegades li van fer. I ell deia que no passava res, per\u00F2 feia cara de v\u00E9s a saber qu\u00E8 passa. El periodista Jordi Mercader, l&amp;#039;autor d&amp;#039; Un blanc a la naci\u00F3 culer , i el periquito Cristian Segura ( El cau del conill ) animaven sorneguerament els seus amics blaugranes, inquiets pel Bar\u00E7a-Chelsea. Ferran Torrent, vestit negre de cap a peus, demanava qui coneixia un lloc remot on no hagu\u00E9s de veure ni sentir el partit. &amp;quot;Dem\u00E0 anir\u00E9 al quiosc i ja m&amp;#039;ho trobar\u00E9&amp;quot;. I l&amp;#039;exjugador de b\u00E0squet Ferran Mart\u00EDnez, autor de  Zen 305 i debutant en aquest dinar, intentava passar desapercebut amb els seus 212 cent\u00EDmetres de bonhomia. &amp;#039;Ecos de sociedad&amp;#039;La filla de Najat El Hachmi i el n\u00E9t de Rafel Nadal En l&amp;#039;apartat de presentacions en societat, es va comentar la pres\u00E8ncia de l&amp;#039;escriptora Najat El Hachmi -que aquest any no signava- amb la seva filla, Ana\u00EFs, de nom\u00E9s dos mesos i mig. Aix\u00F2 s\u00ED: El Hachmi va demanar que no li fessin fotos amb la nena. Al rac\u00F3 infantil tamb\u00E9 destacaven els dos n\u00E9ts de Rafel Nadal: el Jordi, un nen molt trempat de nom\u00E9s dos anys, i el segon, que encara \u00E9s a la panxa de la seva filla S\u00EDlvia.  Tamb\u00E9 va cridar l&amp;#039;atenci\u00F3 la corbata estampada amb llibres que llu\u00EFa Xavier Mallafr\u00E9, director general del Grup 62 i president del Gremi d&amp;#039;Editors. La tenia guardada per quan les vendes baixessin. Ahir se la va posar per primer cop i li va portar sort. Tothom coincidia: estava sent un dels millors Sant Jordi dels \u00FAltims anys. O gaireb\u00E9 tothom. L&amp;#039;escriptor Valent\u00ED Puig ( Barcelona cau ) estava astorat d&amp;#039;haver signat llibres entre un m\u00FAsic amb nom de primat i un exdelinq\u00FCent rehabilitat: Macaco i Dani el Rojo. La conversa va continuar fins que a Empar Moliner ( La col\u00B7laboradora ) li va entrar la gana. I la set. Cam\u00ED del Dry Martini, que la tarda encara havia de ser molt llarga. Un mojito, sisplau."^^<http://www.w3.org/2001/XMLSchema#string>
<http://www.ara.cat/cronica/nou-Pati-dels-Tarongers_0_688131236.html>