Jako slabší strana smlouvy musí spotřebitel nepochybně obdržet právní ochranu, avšak současně musí být v této oblasti vedoucími principy, stejně jako v závazných právních záležitostech obecně, smluvní svoboda a osobní odpovědnost dospělých osob, nikoli předepisování a autoritářství.
Ο καταναλωτής, καθώς είναι ο λιγότερο ισχυρός από τους συμβαλλόμενους, αναμφίβολα πρέπει να έχει νομική προστασία, ταυτόχρονα όμως πρέπει εδώ να εφαρμόζονται ως κριτήρια η ελευθερία σύναψης συμβάσεων και η προσωπική ευθύνη του ενήλικου πολίτη, και όχι οι εντολές και ο πατερναλισμός.